П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6971/20	
Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді           - Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «КАТРАН» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «КАТРАН» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

28 липня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «КАТРАН» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (форма «С») ГУ ДПС в Одеській області від 20.12.2019 року:
- № 0010110507 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на суму 250 000,00 грн; 
-  № 0009980507 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на суму 510,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "КАТРАН" зазначив, що ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним або рішення про відмову в їх видачі видається заявнику не пізніше 20 календарних днів з дня одержання зазначених у Законі № 481/95 документів та суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензій (на адресу Головних управлінь ДФС в областях і м. Києві за місцем розташування місць зберігання та роздрібної торгівлі пальним) з 12.06.2019 року. При цьому Головні управління ДФС у областях і м. Києві мають право видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання виключно тільки з 01.07.2019 року. Тільки 19 червня 2019 року постановою Кабінету Міністрів України № 5453, яка була розроблена на виконання норм Закону України від 23.11.2018 року № 2628 VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» (опублікована у газеті «Урядовий кур`єр» 28.06.2019 року № 121 та набрала чинності з 01 липня 2019 року), внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609 розширено перелік видів діяльності, на які ДФС та її територіальними підрозділами видаються ліцензії. Зокрема, затверджені повноваження територіальних органів ДФС щодо видачі ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, а також на зберігання пального.           ТОВ «КАТРАН» станом на дату запровадження ліцензування права на роздрібну торгівлю пальним мало на балансі мережу автозаправних станцій в кількості 45 та на виконання умов Закону № 481/95 подала до контролюючих органів заяви, з пакетом документів, на отримання ліцензій на кожну окрему роздрібну АЗС, та по 27 АЗС на 01.07.2020 року отримала ліцензії на право роздрібної торгівлі. По 18 АЗС ліцензії контролюючим органом були видані у період з 02 липня по 10 липня 2019 року. 
За відсутності своєчасно прийнятого механізму, не доведення до регіональних ГУ ДФС областей організаційних заходів щодо порядку видачі ліцензій, призвело до несвоєчасного отримання ТОВ «КАТРАН» (по 18 АЗС) ліцензій. По всім 18 АЗС станом на сьогодні контролюючими органами проведено перевірки та застосовано штрафні санкції у розмірі 250 000 грн. на одну АЗС, та відповідно на суб`єкта підприємницької діяльності на загальну суму 4 500 000 грн. Позивач наголошує, що саме податковий орган його позбавив можливості своєчасно отримати ліцензії по всім 45 АЗС.
Наведені обставини, на думку позивача, свідчать про безпідставність висновків податкового органу про порушення позивачем правил торгівлі пальним за відсутності ліцензії.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач факт реалізації пального 01.07.2019 за відсутності ліцензії на роздрібну торгівлю пальним не заперечує. Здійснення  позивачем роздрібної торгівлі пальним без наявності відповідної ліцензії 01.07.2019 року є порушенням вимог чинного законодавства, за що до позивача обґрунтовано застосовані штрафні санкції у розмірі 250 000 грн.
Крім того, в ході проведення фактичної перевірки позивачем не надано посадовим особам контролюючого органу оригінали документів чи їх копії, які були предметом перевірки, а самі: касова книга підприємства та первинні документи до неї, КОРО та банківські виписки, за що позивачу також правомірно нараховано штрафні санкції у розмірі 510 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року позивачу відмовлено в задоволенні позову в повному обсязі.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки нормам Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 № 222-VIII.
Так, відповідно до ст.8 Закону № 222-VIII у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх опублікування. 
Згідно з ч.2 ст.20 Закону № 222-VIII у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої діяльності без ліцензії не застосовується.
Враховуючи, що до 18.12.2019 Закон № № 222-VIII не поширювався виключно на порядок видачі, переоформлення та анулювання ліцензій, позивач за відсутності ліцензійних умов провадження господарської діяльності з реалізації пального, що підлягає ліцензуванню відповідно до вказаного закону, мав об`єктивні та правомірні очікування щодо незастосування до нього відповідальності за провадження господарської діяльності без ліцензії відповідно.  
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлені та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини.
З 16.10.2019 року по 24.10.2019 року посадовими особами відповідача, на підставі наказу від 15.10.2019 року № 824, направлень від 15.10.2019 року, проведено фактичну перевірку АЗС  за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17/А, яка належить ТОВ «КАТРАН», з метою здійснення контролю за дотриманням законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) на підставі пп.80.2.2 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, за результатами якої складено акт № 29/15/09/РРО/32935905 від 24.10.2019 року.
Актом перевірки встановлено наступні порушення:
- ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме встановлено факт реалізації на АЗС 01.07.2019 року пального без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним;
- п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України, а саме до перевірки не надані касова книга підприємства за період з 01.01.2019 року по 30.09.2019 року та книга обліку розрахункових операцій за період з 01.01.2019 року по 01.06.2019 року.
20 грудня 2019 року, за висновками акту перевірки, відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення:
- № 0010110507 про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення ч.20 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» на суму 250 000,00 грн; 
-  № 0009980507 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України на суму 510,00 грн.
31 січня 2020 року ТОВ «КАТРАН» звернулося до Державної податкової служби України зі скаргою на податкове повідомлення - рішення № 0010110507. Рішенням ДПС України від 31.03.2020 року відмовлено в задоволенні скарги ТОВ «КАТРАН», а податкове повідомлення-рішення від 20.12.2019 року № 0010110507 залишено без змін.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був повністю обізнаний про необхідність отримати з 01.07.2019 року ліцензію для провадження діяльності із роздрібної торгівлі пальним на АЗС, що не було ним здійснено своєчасно. Крім того, в порушення п.85.2 ст.85 ПК України під час фактичної перевірки позивач не надав контролюючому органу касову книгу за період з 01.01.2019 по 30.09.2019 та книгу обліку розрахункових операцій за той же період, що стало наслідком правомірного застосування до нього штрафних санкцій в розмірі 510 грн.
Судова колегія частково не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР) визначені основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.
Статтею 1 Закону №  481/95-ВР серед іншого надано визначення наступним поняттям: ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання (у тому числі іноземних суб`єктах господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) громадського харчування.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року № 2628-VІІІ (далі - Закон №  2628-VІІІ) внесені зміни до Закону №  481/95-ВР, зокрема частину двадцяту статті 15 викладено у такій редакції: «Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю».
Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2628-VІІІ останній набирає чинності з 1 січня 2019 року, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»), підпункту 17 (щодо змін до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності») пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 1 липня 2019 року.
Одночасно Законом №2628-VІІІ доповнено частину другу статті 17 Закону №481/95-ВР, за якою до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії - 250 000 гривень.
За змістом статті 15 Закону №  481/95-ВР ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років. Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на кожне місце роздрібної торгівлі пальним. Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. Ліцензія або рішення про відмову в її видачі видається заявнику не пізніше 10 календарних днів (щодо пального - не пізніше 20 календарних днів) з дня одержання зазначених у цьому Законі документів. У рішенні про відмову у видачі ліцензії повинна бути вказана підстава для відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Суспільні відносини у сфері ліцензування видів господарської діяльності, виключний перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, уніфікований порядок їх ліцензування, нагляд і контроль у сфері ліцензування, відповідальність за порушення законодавства у сфері ліцензування видів господарської діяльності регулює (встановлює, визначає) Закон України від 2 березня 2015 року № 222-VIII «Про ліцензування видів господарської діяльності» (далі - Закон  № 222-VIII).
За приписами п.7 частини першої статті 7 Закону №222-VIII (у редакції з 1 липня 2019 року) ліцензуванню підлягають такі види господарської діяльності, як, зокрема, виробництво і торгівля пальним, які ліцензуються відповідно до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону № 222-VIII (у редакції станом на 1 липня 2019 року) передбачено, що у разі запровадження ліцензування нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, ліцензійні умови провадження нового виду господарської діяльності або нової частини виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, набирають чинності у строк, необхідний для приведення суб`єктом господарювання своєї діяльності у відповідність із вимогами ліцензійних умов, але не менш як через два місяці з дня їх прийняття.
Згідно з абзацом четвертим пункту 4 частини першої статті 3 Закону №  222-VIII у разі внесення змін до нормативно-правових актів у сфері ліцензування, передбачається достатній для реалізації цих змін строк, але не менш як два місяці.
Частиною другою статті 20 Закону № 222-VIII встановлено, що у разі відсутності ліцензійних умов провадження відповідного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, відповідальність за провадження такої господарської діяльності без ліцензії не застосовується.
Згідно з підпунктом 27 пункту 4 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 березня 2019 року № 227 Державна податкова служба України відповідно до покладених на неї завдань здійснює ліцензування діяльності суб`єктів господарювання з виробництва пального, з оптової, роздрібної торгівлі та зберігання пального і контроль за таким виробництвом.
Постановою Кабінету Міністрів України від 19 червня 2019 року № 545 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним і внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» територіальні органи ДФС визначено органом ліцензування господарської діяльності з роздрібної торгівлі пальним, зберігання пального. Вказана постанова набрала чинності 1 липня 2019 року.
Листом Державної фіскальної служби від 30 травня 2019 року №17014/7/99-99-12-01-01-17 на виконання Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» доведено територіальним органам - Головним управлінням ДФС в областях та м. Києві, що суб`єкти господарювання можуть подати документи на розгляд до органу ліцензування для отримання відповідних ліцензій на адресу Головних управлінь ДФС в областях та м. Києві за місцем роздрібної торгівлі пальним, починаючи з 12 червня 2019 року.           При цьому Головні управління ДФС у областях та м. Києві мають видавати зазначені ліцензії суб`єктам господарювання, починаючи з 1 липня 2019 року.
Закон № 2628-VІІІ, яким внесені зміни до Законів № 481/95-ВР, №222-VIII, прийнятий Верховною Радою України 23 листопада 2018 року, опублікований 12 грудня 2018  року, набрав чинності з 1 січня 2019 року. 
Водночас норми підпункту 6 (щодо змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»), підпункту 17 (щодо змін до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності») пункту 2 розділу II цього Закону - набирали чинності лише з 1 липня 2019  року.
З метою реалізації положень Закону № 481/95-ВР у частині внесених змін Законом №2628-VІІІ, Кабінетом Міністрів України лише 19 червня 2019 року постановою Кабміну №545 (як і вищенаведені змін внесені Законом № 2628-VІІІ, ця постанова набрала чинності  лише 1 липня 2019 року) викладено у новій редакції пункт 6 Перелік органів ліцензування (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 2015 року № 609), доповнивши його новим видом ліцензійної діяльності (зокрема роздрібна та оптова торгівля пальним, зберігання пального), визначивши орган ліцензування - ДФС, територіальні органи ДФС.
Отже, фактично отримати ліцензію для здійснення роздрібної торгівлі пальним можливо було не раніше 1 липня 2019 року, що є днем  набрання чинності нормами Закону №  2628-VІІІ (щодо ліцензування, у тому числі й щодо відповідальності за торгівлю пальним без ліцензії) так  і постановою Кабінету Міністрів України №545.
З наведеного вбачається, що затримка в отриманні ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним була зумовлена виключно відсутністю нормативно визначеного порядку отримання таких ліценцій станом на день набрання чинності Законом №2628-VIII - 1 липня 2019 року. Наведене спростовує правомірність підходу відповідача щодо покладення на позивача відповідальності за реалізацію пального без відповідної ліцензії саме 1 липня 2019 року,  тобто в перший день, в який законодавець надав  можливість отримати таку ліцензію.
У пунктах 70-71 рішення по справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування», зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), заява № 33202/96, пункт 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), заява № 48939/99, пункт 128, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), № 21151/04, пункт 72, «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункту 51). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74, «Тошкуца та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, пункт 37) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), пункт 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), пункт 119).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, пункт 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, пункт 58, «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, пункт 40, «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, пункт 67).
У рішення Конституційного Суду України від 27 лютого 2018 року №1-р/2018 (справа № 1-6/2018) зазначено, що основними елементами конституційного принципу верховенства права є справедливість, рівність, правова визначеність. Конституційні та конвенційні принципи, на яких базується гарантія кожному прав і свобод осіб та їх реалізація, передбачають правові гарантії, правову визначеність і пов`язану з ними передбачуваність законодавчої політики, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005). Принцип правової визначеності вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища.
Наведене узгоджується із сталою практикою ЄСПЛ, яка знайшла своє відображення у справі «Звежинський проти Польщі», в якій Суд підкреслив, що, розглядаючи питання, які мають загальний інтерес, органи державної влади повинні діяти конкретно і дуже послідовно (рішення у справі «Беєлер проти Італії»). Крім того, як охоронець громадського порядку держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (пункт 73).
Аналізуючи наявність легітимної мети і пропорційність втручання держави у майнові права позивача за обставин, що склалися у цій справі, судова колегія бере до уваги те, що держава не створила правового регулювання і фактичних умов, за яких господарська діяльність позивача у спірний період могла б бути законною. Необхідний перехідний період був уведений в дію, проте ретроспективної дії таким положенням законодавець не надав. Отже, притягнення до відповідальності за таких умов не може бути визнане таким, що переслідує законну мету і є пропорційним.
У Верховному Суді вже утворилась стала позиція з цього питання, зокрема по справам у постановах від 4 листопада 2020 року у справі №160/10203/19, від 1 грудня 2020 року у справі №580/1550/20, від 16 грудня 2020 року №520/13020/19, від 22 грудня 2020 року у справі №400/4113/19, від 28 січня 2021 року у справі №120/4046/19-а, від 09 березня 2021 року у справі № 520/13143/19. Враховуючи, що рішення суду першої інстанції по цій справі ухвалено раніше, викладена правова позиція Верховного Суду обґрунтовано не могла бути застосована судом першої інстанції.
Судова колегія враховує, що ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним на зазначеній АЗС за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Перемоги, 17/А, ТОВ «КАТРАН» отримало 02 липня 2019 року (а.с.66, 169).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо скасування податкового повідомлення - рішення № 0010110507, яким до позивача застосовані штрафні санкції за факт реалізації на АЗС 01.07.2019 року пального без наявності відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним у розмірі 250 000,00 грн підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення - рішення № 0009980507, яким до ТОВ «КАТРАН» застосовано адміністративний штраф за порушення п.85.2 ст.85 Податкового кодексу України у розмірі 510,00 грн, судова колегія вважає, що воно є правомірним та обґрунтованим.
Відповідно до ст.121 ПК України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Факт ненадання позивачем до перевірки касової книги підприємства та книги обліку розрахункових операцій за період з 01.01.2019 по 30.09.2019 зафіксований актом фактичної перевірки від 24.10.2019 (а.с.14-17), що спростовує доводи апелянта щодо непідтвердження вказаних обставин.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності і обґрунтованості податкового повідомлення - рішення № 0009980507.
Суд першої інстанції надав невірну правову оцінку обставинам справи в частині порушення позивачем правил торгівлі пальним за відсутності ліцензії, в зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ТОВ "КАТРАН".
Оскільки судова колегія дійшла висновку щодо часткового задоволення позову ТОВ "КАТРАН", сплачений ним судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам. Виходячи із загальної суми позовних вимог 250 520,00 грн, сума задоволеної частини (250 000,00 грн) складає 99,8%. Тому судовий збір у загальній сумі 9 393,15 грн (3 757,65 + 5 635,50) підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ "Катран" у розмірі 9 374,36 грн (99,8% від 9 393,15).  
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 31 липня 2020 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.          
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КАТРАН" -  задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2020 року – скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та   скасування податкового повідомлення - рішення від 20.12.2019 року за № 0010110507.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення (форма «С») ГУ ДПС в Одеській області від 20.12.2019 року за № 0010110507 про застосування штрафних (фінансових) санкцій на суму 250 000,00 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2020 року залишити без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (ЄДРПОУ 43142370) шляхом безспірного списання з рахунків органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КАТРАН" (код ЄДРПОУ 32935905) судові витрати у розмірі 9 374,36 (дев`ять тисяч триста сімдесят чотири) грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий:                                                                       Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

Суддя:                                                                                К.В.Кравченко