ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2021 року	Львів	Справа № 300/3258/20 пров. № А/857/295/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року в справі №200/3258/20 (суддя Панікар І.В., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63406615 від 26.10.2020.
Рішенням від 27 листопада 2020 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.
Визнав протиправною та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження ВП № 63406615 від 26.10.2020 року.
Стягнув з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок гривень) 80 копійок.
Також суд стягнув з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 сплачені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що у виконавчому написі № 36827 від 08.09.2020, виданому приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вказано місце проживання боржника ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Тобто, виконавчим документом встановлено, що місце проживання боржника - ОСОБА_1 знаходиться в межах виконавчого округу м. Києва. 
Приватний виконавець перевірив виконавчий документ на відповідність вимогам чинного законодавства України. Чинною редакцією   Закону України ,,Про виконавче провадження"   не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника до відкриття виконавчого провадження. 
Оскільки місце проживання боржник входить у межі виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу. У зв`язку з цим, приватний виконавець 26 жовтня 2020 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №63406615 з дотриманням норм Закону України "Про виконавче провадження". 
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову. 
Позивач  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте, у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу 08.09.2020 року Горай О.С. вчинив виконавчий напис № 36827 про стягнення із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія ,,Аланд" заборгованості в сумі 38229,29 грн (а.с.38).
Представник стягувача - ТзОВ ,,Фінансова компанія ,,Аланд" 23.10.2020 року звернувся до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича із заявою про примусове виконання рішення, а саме - виконавчого напису № 36827 від 08.09.2020 року приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу про стягнення із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Фінансова компанія ,,Аланд" заборгованості в сумі 38229,29 грн (а.с.34).
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Р.В. 26.10.2020 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №63406615 з примусового виконання виконавчого напису № 36827 від 08.09.2020 року, виданого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу (а.с. 55-56).
У цій постанові зазначено: боржник ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_4 .
Вважаючи постанову про відкриття виконавчого провадження протиправною з тих підстав, що винесена з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач виніс постанову про відкриття виконавчого провадження з порушенням правил, які визначають територіальну підвідомчість приватного виконавця щодо виконання виконавчого документа, які встановлені   Законом України ,,Про виконавче провадження".
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
  Спірні відносини, які виникли між сторонами у цій справі, правовий статус та організація діяльності приватних виконавців врегульовано нормами  Законів України ,,Про виконавче провадження", ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Стаття 1 Закону України ,,Про виконавче провадження"   передбачає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього   Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього   Закону   підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту 3 частини 1   статті 3 цього Закону примусовому виконанню підлягають, зокрема, рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з частиною 1   статті 5 Закону України ,,Про виконавче провадження"   примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються   Законом України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частина 2   статті 24 згаданого вище Закону передбачає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає   Закон України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Згідно зі статтею 1 Закону України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"   примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі також - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених   Законом України ,,Про виконавче провадження"   випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до пункту 4 частини 2   статті 23 цього Закону у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до   Закону України ,,Про виконавче провадження"   знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, в яких розташований його виконавчий округ (частини перша, друга   статті 25 Закону України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").
Як встановив суд апеляційної інстанції з Єдиного реєстру приватних виконавців України, виконавчим округом приватного виконавця Клименка Р.В. є місто Київ. 
Пункт 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої   наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5   та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802 (далі -   Інструкція № 512/5), передбачає, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно з пунктом 4   розділу ІІІ Інструкції № 512/5   виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Так, пункт 10 частини 4 статті 4 Закону України ,,Про виконавче провадження" передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України ,,Про виконавче провадження".
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
    У матеріалах адміністративної справи міститься копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Калуським РВ УДМС України в Івано-Франківській області 13.08.2012, відповідно до якого місце реєстрації позивача - АДРЕСА_4 (а.с. 8-9).
    Крім того, в договорі на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки від 06.09.2012 №004-08511-060912, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ ,,Дельта Банк", правонаступником якого є ТзОВ ,,Фінансова компанія ,,Аланд", на підставі якого видано виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса від 08.09.2020 №36827, зазначено лише одну адресу реєстрації та фактичного місця проживання боржника, а саме: АДРЕСА_4 (а.с. 35-37).
Отже, з огляду на встановлені судом обставини, зазначена третьою особою в заяві про примусове виконання рішення та виконавчому написі нотаріуса від 08.09.2020 №36827 (а.с. 38, 45) адреса місця перебування боржника (позивача) документально не підтверджена, тому таку інформацію неможливо вважати відомостями, що ідентифікують боржника. 
Будь-яких інших доказів на підтвердження проживання/перебування позивача у межах виконавчого округу м. Києва відповідач до суду першої та апеляційної інстанції не надав. При цьому, матеріали виконавчого провадження, на підставі яких вчинено виконавчий запис, не містять жодних даних про проживання/перебування позивача у м. Київ, оскільки реєстрація місце проживання/перебування здійснюється у встановленому законодавством порядку.
Відповідно до частини 1  статті 29 Цивільного кодексу України  місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, визначає  Закон України ,,Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003р. № 1382-IV  (далі - Закон № 1382-IV), відповідно до статті 3 якого місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.
Статтею 6 Закону № 1382-IV  встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.
Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
Тобто, саме зареєстроване місце проживання фізичної особи повинно вважатися місцем проживання для цілей визначення місця виконання рішення.
Посилання відповідача на те, що стягувач наділений правом вибору місця виконання рішення, а законодавство не покладає на виконавця обов`язку здійснювати перевірку місця проживання боржника до відкриття виконавчого провадження, в контексті спірних правовідносин є беззмістовними з тих підстав, що виконавцем у будь-якому разі порушено вимоги Закону № 1404-VIII в частині відкриття виконавчого провадження не за місцем виконання.
Що стосується доводів відповідача, що Закон України ,,Про виконавче провадження" не покладає на нього обов`язок перевіряти до відкриття виконавчого провадження місце проживання/перебування боржника, то колегія суддів зазначає, що відсутність в законі прямої вказівки на вчинення таких дій ніяким чином не звільняє приватного виконавця від виконання вимог закону, зокрема, приписів Закону України ,,Про виконавче провадження" та Закону України ,,Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", щодо прийняття ним до виконання виконавчих документів саме за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцезнаходженням майна боржника в межах відповідного округу, в якому приватний виконавець здійснює діяльність.
Отже, відповідачем ані суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, що у сукупності свідчили б про наявність визначених законом підстав для відкриття виконавчого провадження № 62837371 у межах виконавчого округу міста Києва.
Відтак, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки приватний виконавець порушив правила територіальної підвідомчості, так як прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону України ,,Про виконавче провадження"  та Інструкції № 512/5.
Вказане свідчить про протиправність постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про відкриття виконавчого провадження №63406615 від 26.10.2020, що є підставою для скасування такої постанови.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив заходів до всебічного і повного дослідження обставин справи і ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     
Керуючись статтями 243, 268, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2020 року в справі №200/3258/20 - без змін.
          Постанова набирає законної сили   з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 28.01.2021.