ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/4915/20 пров. № А/857/15137/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                   Коваля Р.Й.,
суддів                                                                        Гуляка В.В.,
                                                                                  Довгополова О.М.,
з участю секретаря судового засідання                 Марцинковської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року (прийняте у м. Львові суддею Москалем Р.М.; дата складення рішення у повному обсязі 16 жовтня 2020 року) в адміністративній справі № 380/4915/20 за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

                                                      В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вказаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.10.2020 (а.с.82), просив суд зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Матвієнка А.А. (далі – уповноважена особа Фонду) подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд) додаткову інформацію про нього (РНОКПП НОМЕР_1 ) як спадкоємця вкладника ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу від 19.02.2015 № 015-13511-190215 у розмірі 3330,84 доларів США за рахунок ФГВФО.
Позов обґрунтовував тим, що відповідач незаконно визнав нікчемним правочин, вчинений між спадкодавцем і ПАТ «Дельта Банк» та, як наслідок, протиправно не включив її до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду, оскільки укладений договір не порушує вимоги законодавства. Внаслідок цього він не може отримати свідоцтво на спадщину за заповітом на майно померлої ОСОБА_2 . 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року позов задоволено.

Не погодившись з цим рішенням, його оскаржила уповноважена особа Фонду, яка вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить скасувати оскаржуване рішення і прийняте нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що позивач має намір стягнути з банку кошти, які були залучені по договору банківського вкладу всупереч вимогам постанов Національного банку України (далі – НБУ), а тому такий правочин є нікчемним. Як наслідок, відсутні правові підстави для включення позивача до переліку вкладників.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 проти вимог скаржника заперечив, мотивуючи тим, що ОСОБА_2 була вкладником ПАТ «Дельта Банк» за договором банківського вкладу від 19.02.2015 № 015-13511-190215 у розмірі 3330,84 дол. США і ці кошти були її власністю та які мають бути відшкодовані Фондом. За цих обставин він, як спадкоємець ОСОБА_2 за заповітом, підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не здійснювалося. 
Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є безпідставна і не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Судом встановлено, що 19.02.2015 ПАТ “Дельта Банк” та ОСОБА_2 уклали договір № 015-13511-190215 банківського вкладу (депозиту) “Зростаючий” у доларах США. Відповідно до пункту 1.2 цього Договору сума вкладу складає 9000 доларів США (а.с. 19). 
На особовий рахунок ОСОБА_2 були зараховані кошти в сумі 9000 доларів США з рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності № 46160166 від 19.02.2015 (а.с. 20). 
За період з 23.02.2015 по 02.03.2015 ОСОБА_2 розпорядилася частиною цієї суми, що підтверджується заявами про видачу готівки та платіжним дорученням в іноземній валюті. Відповідно до виписки за операціями по картковому рахунку за період з 02.03.2015 по 04.03.2015 залишок коштів на рахунку ОСОБА_2 склав 3330,84 дол. США (а.с. 21 - 24).

Відповідно до постанови НБУ 02.03.2015 № 150 ПАТ “Дельта Банк” віднесено до категорії неплатоспроможних, а 03.03.2015 в ньому запроваджено тимчасову адміністрацію. 
02.10.2015 НБУ за пропозицією ФГВФО ухвалив постанову № 664 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ “Дельта Банк”. З 05.10.2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ “Дельта Банк”.

Представник ПАТ “Дельта Банк” Сичевська Ю.К. скерувала ОСОБА_2 повідомлення про нікчемність правочину № 8821/3188 від 23.09.2015, яким повідомила ОСОБА_2 про нікчемність її договору банківського вкладу (депозиту) № 015-13511-190215 від 19.02.2015, укладеного з АТ “Дельта Банк”, відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб” (а.с. 25).

Після отримання вказаного повідомлення ОСОБА_2 в жовтні 2015 року звернулася з позовом до адміністративного суду. 

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2016 провадження у адміністративній справі № 813/5921/15 було закрито у зв`язку із непідсудністю справи адміністративним судам. 
ОСОБА_2 зверталася з аналогічним позовом у порядку цивільного судочинства, проте ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.10.2018 провадження у справі було закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 

Суд зазначає, що в період 2015 - 2018 років питання юрисдикції спорів вкладників банку щодо повернення коштів в тому числі за рахунок ФГВФО було дискусійним, підходи касаційного (Вищого адміністративного суду України) та Верховного Суду України щодо цього були відмінними. Ці різні підходи зумовили існування суперечливої (взаємовиключної за своїми підходами) судової практики.
Лише в 2018 році Велика Палата Верховного Суду сформувала однозначні правові позиції щодо питання юрисдикції спорів щодо правовідносин, врегульованих Законом України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”. Так, спори вкладника з уповноваженою особою ФГВФО щодо включення до переліку осіб, що мають право на відшкодування вкладу за рахунок коштів ФГВФО, віднесено до юрисдикції адміністративних судів. 

17.08.2017 ОСОБА_2 на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження, відповідно до якого усі належні їй кошти, що знаходяться у всіх банківських установах України, їх філіях та відділеннях на відкритих на її ім`я рахунках та фондах гарантування вкладів заповіла своєму онукові - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14), а згідно зі згаданим вище заповітом ОСОБА_1 став спадкоємцем ОСОБА_2 щодо усіх належних їй в банківських установах коштів; після смерті ОСОБА_2 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Матвєєва Ю.В. завела спадкову справу № 47/2019, а 14.08.2019 з метою оформлення спадщини нотаріус скерувала до ПАТ “Дельта Банк” листа за № 184/02-14 та просила підтвердити наявність грошових коштів, рахунків відкритих на ім`я ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . У відповідь отримала відповідь ФГВФО за № 02-15256/19 про відсутність внесків/вкладів, що підлягають виплаті ОСОБА_2 (а.с. 15, 16, 18). 
22.02.2020 приватний нотаріус Матвєєва Ю.В. видала ОСОБА_1 довідку № 29/02-14, якою повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю спадкового майна (а.с. 17).

Після того ОСОБА_1 через уповноваженого представника звернувся до уповноваженої особи Фонду з листом від 05.06.2020, з посиланням на норми Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, судові рішення Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду просив подати до ФГВФО додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) як спадкоємця вкладника ОСОБА_2 , якому необхідно здійснити виплату відшкодування за договором банківського вкладу від 19.02.2015 № 015-13511-190215 в розмірі 3330,84 дол. США за рахунок ФГВФО (а.с. 26).
Адвокат позивача Тороній Г.М. отримала листа уповноваженої особи Фонду № 1776 від 16.06.2020, в якому повідомлено, що з огляду на те, що договір банківського вкладу (депозиту) № 015-13511-190215 від 19.02.2015, що укладений між АТ “Дельта Банк” та ОСОБА_2 , є нікчемним відповідно до пункту 7 частини третьої статті 38 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, відсутні правові підстави для включення даних за договором № 015-13511-190215 від 19.02.2015 до переліку вкладників АТ “Дельта Банк”, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду (а.с. 27).

Вважаючи, що він має право на відшкодування коштів за вкладом №015-13511-190215 від 19.02.2015 за рахунок коштів Фонду, позивач звернувсь з цим позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 була вкладником в розумінні Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”, а відтак, у зв`язку із прийняттям НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», набула право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду. Таким чином ОСОБА_1 як спадкоємець ОСОБА_2 за заповітом підпадає під дію гарантій відшкодування коштів за вкладом на підставі статті 26 Закону України “Про систему гарантування вкладів фізичних осіб”.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права та є вірними.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі – Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлюються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI від 23 лютого 2012 року (далі – Закон № 4452-VI).
Законом № 4452-VI також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до статті 2 Закону № 4452-VI вклад – кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник – фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Згідно із частинами першою – другою статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.
Частинами першою – п`ятою статті 27 Закону № 4452-VI передбачено, що уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Нарахування відсотків за вкладами припиняється в останній день перед початком процедури виведення Фондом банку з ринку (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - у день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку). Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом трьох робочих днів (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 20 робочих днів) з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
За приписами частин першої – третьої статті 28 Закону № 4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника). Фонд не пізніше ніж за 30 днів до закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку публікує оголошення в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своєму офіційному веб-сайті про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 44 Закону № 4452-VI Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України «Про банки і банківську діяльність». Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Враховуючи зазначене та те, що договір банківського вкладу № 015-13511-190215 від 19.02.2015 укладений до прийняття постанови про відкликання банківської ліцензії № 664 від 02.10.2015, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 вважалася вкладником в розумінні пункту 4 частини першої статті 2 Закону № 4452-VI і набула право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду.

Діяльність уповноваженої особи Фонду при здійсненні відшкодувань коштів за вкладами врегульована розділом ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за № 1548/21860).
Так, відповідно до пунктів 3 – 6 розділу ІІІ цього Положення уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі – Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 – 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку. Перелік складається в алфавітному порядку за прізвищами вкладників та подається до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

З наведеного видно, що складання реєстру (перелік) вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду та подання такого реєстру виконавчій дирекції Фонду для його затвердження відноситься до обов`язків уповноваженої особи Фонду.

Одночасно, згідно зі статтею 38 Закону № 4452-VI уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку.
При цьому, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

За змістом частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 
1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 
2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 
3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 
4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 
5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 
6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 
7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 
8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Щодо доводів відповідача про те, що договір банківського вкладу є нікчемним, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
Згідно статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Аналізуючи вищезазначене, уповноважена особа Фонду наділена правом перевірки правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних, проте воно не є абсолютним, уповноважена особа Фонду перед прийняттям рішення про нікчемність правочину повинна встановити обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину.

Проте, відповідач не навів обставин, що свідчили б про порушення публічного порядку в розумінні статті 228 ЦК України, та не надав будь-яких доказів на підтвердження таких обставин та на доведення умислу осіб при укладенні договору банківського вкладу.

Разом з тим, положення пункту сьомого частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI не можуть бути застосованими до вищезазначеного договору банківського вкладу, оскільки на підставі цього договору у позивача не виникло переваг (пільг) стосовно інших кредиторів банку, а також умови цього договору не передбачають обов`язку банку перерахувати кошти або передати майно позивачу.

Верховний Суд раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 04 липня 2018 року в справі № 826/1476/15 суд зазначив, що перелік передбачених частиною третьою статті 38 Закону № 4452-VI підстав, за яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення статті 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішенні питання про віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у частині третій статті 38 Закону № 4452-VI.
У цьому рішенні суд зазначив також, що поняття «подрібнення вкладів», «розбивка вкладів», вжиті у судових рішеннях, не є правовими. Фактично під «подрібненням» чи «розбивкою» розуміється перерахування коштів з рахунку однієї фізичної особи на рахунок іншої.

Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то стаття 38 Закону № 4452-VI не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими доводи Уповноваженої особи про штучність та фіктивність створення правових підстав для отримання сум гарантованого відшкодування за рахунок Фонду у зв`язку з надходженням коштів на рахунок позивача з рахунку іншої особи.

Вказана позиція щодо розгляду подібних відносин узгоджується із висновками Верховного Суду, що викладені у постанові від 30 січня 2020 року в справі № 826/4926/16.

Таким чином, з системного аналізу вищенаведених норм права та обставин справи, судом встановлено, що уповноваженою особою Фонду у спірних правовідносинах безпідставно не включено ОСОБА_2 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Враховуючи наведене колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач, як спадкоємець ОСОБА_2 є особою, яка набула право гарантоване державою на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО, тому уповноважена особа Фонду повинна була включити відомості про позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ФГВФО та визначити суми, що підлягають відшкодуванню. 

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 243, 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року в адміністративній справі № 380/4915/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Постанова у повному обсязі складена 26 лютого 2021 року.