ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 816/4637/15
адміністративне провадження № К/9901/27647/18, К/9901/27650/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Гончарової І.А.,
суддів: Олендера І.Я.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційні скарги Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області та Приватного підприємства «Імені Калашника»
на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року (головуючий суддя - Молодецький Р.І.)
та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року (колегія суддів: головуючий суддя - Калиновський В.А., судді - Бенедик А.П., Філатова Ю.М.)
у справі №816/4637/15
за позовом Приватного підприємства «Імені Калашника»
до Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Приватне підприємство «Імені Калашника» (далі - позивач, платник, Підприємство, ПП «Імені Калашника») звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області (далі - відповідач, контролюючий орган, Полтавська ОДПІ), в якому просило: 

-           визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Полтавської ОДПІ від 11 листопада 2015 року №0001902202 в частині застосування до Підприємства штрафних санкцій в сумі 34170,74 грн;

-           визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення контролюючого органу від 11 листопада 2015 року №0011701701 в частині збільшення ПП «Імені Калашника» суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, за основним платежем у розмірі 16214,60 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15324,57 грн.

На обґрунтування позовних вимог Підприємство зазначило про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень - рішень контролюючого органу від 11 травня 2015 року № 0001902202 в частині застосування штрафних санкцій у розмірі 34170,34 грн та №0011701701 в частині збільшення Підприємству суми грошового зобов`язання з податку на доході фізичних осіб за основним платежем на 16214,60 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 15324,57 грн з огляду на те, що надані ним бланки квитанцій на переплату періодичних видань та копії чеків за придбання марок, поштових конвертів ДП «Укрпошта», що були заповнені від руки та додані фізичними особами до звіту про використання коштів, є належним чином оформленими документами, що підтверджують використання коштів, виданих під звіт, а тому у контролюючого органу були відсутні правові підстави вважати зазначені розрахункові документи такими, що не підтверджують цільове використання виданих під звіт коштів. Що стосується наданих платником копій, а не оригіналів квитанцій банку Підприємство зазначило, що фізичними особами до звіту про використання коштів були долучені саме копії відповідних платіжних документів з огляду на те, що їх оригінали подані до відповідних державних установ для вирішення господарських питань позивача. А тому, за об`єктивних причин, була відсутня можливість додати оригінали відповідних платіжних документів до звіту про використання коштів. За таких обставин, на думку Підприємства, у відповідача були відсутні правові підстави для віднесення спірних сум коштів до складу прибутку фізичних осіб та донарахування позивачу податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням від 11 листопада 2015 року №0011701701 за основним платежем у розмірі 16214,60 грн та, відповідно, застосування до позивача податковим повідомленням - рішенням від 11 листопада 2015 року №0001902202 штрафних санкцій в сумі 34170,74 грн за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа. Також Підприємство зазначило про протиправність нарахування контролюючим органом (податковим повідомленням - рішенням від 11 листопада 2015 року №0011701701) штрафних санкцій у підвищених розмірах (50 та 75 відсотків) за повторність вчинення Підприємством порушення, оскільки така повторність не може бути встановлена в межах однієї перевірки платника податків.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року, адміністративний позов задоволено частково: 

-           визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Полтавської ОДПІ від 11 листопада 2015 року №0011701701 в частині нарахованих штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у розмірі 11270,91 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані позивачем платіжні документи (чеки, квитрації), оформлені з порушенням вимог законодавства та не підтверджують використання фізичними особами коштів, виданих під звіт. Вказали, що для підтвердження правильності оформлення видачі готівки під звіт, як на відрядження, так і на інші потреби, обов`язковою є наявність саме оригіналів підтверджуючих розрахункових документів, що додаються до звітів про використання коштів. Таким чином, надані позивачем копії розрахункових документів про сплату мита й оплату адміністративних послуг не підтверджують використання коштів, виданих під звіт, для вирішення господарських питань Підприємства, а тому контролюючий орган правомірно донарахував Підприємству суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб податковим повідомлення - рішенням від 11 листопада 2015 року № 0011701701 за основним платежем у розмірі 16214,60 грн та застосував до платника штрафні (фінансові) санкції (штраф) на підставі Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 податковим повідомленням - рішенням від 11 листопада 2015 року №0001902202 у розмірі 34170,74 грн. Разом з цим, суди попередніх інстанцій вказали про протиправність донарахування Товариству податковим повідомленням - рішенням від 11 листопада 2015 року № 0011701701 штрафних санкцій у підвищеному розмірі (50 та 75 відсотків) у сумі 11270,91 грн з огляду на те, що повторне порушення платником податків вимог податкового законодавства в частині оподаткування доходів не може бути встановлене в межах однієї перевірки.

Не погодившись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції. На обґрунтування вимог касаційної скарги позивач зазначив, що більшість наданих ним квитанцій ДП «Укрпошта» відповідають встановленій Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року №614, формі відповідного розрахункового документа. Вказав про неможливість долучення до звітів про використання коштів оригіналів квитанцій через необхідність їх подання до компетентних державних органів з метою отримання дозвільних документів, витягів з ЄДР, вчинення реєстраційних дій тощо. Також скаржник зазначає, що стаття 1 Указу Президента України «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки» від 12.06.1995 №436/95 передбачає накладення на суб`єкта господарювання штрафу за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа, який би підтверджував сплату коштів у відповідному розмірі, лише у разі неподання одержувачем жодного платіжного документу.

Також, не погодившись із вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині рішення про відому у задоволенні позову. На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає про правомірність застосування до платника штрафних санкцій у підвищеному розмірі (50 та 75 відсотків), з огляду на встановлену контролюючим органом під час проведення перевірки повторність порушення позивачем норм податкового законодавства.

Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2016 року відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами позивача та відповідача.

03 серпня 2016 року від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу Підприємства, в яких контролюючий орган зазначає про законність рішень судів попередніх інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а також вказує про необґрунтованість доводів, викладених позивачем у касаційній скарзі.

10 серпня 2016 року від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких Підприємство зазначає про безпідставність доводів контролюючого органу, викладених у касаційній скарзі та вказує про законність і обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій в частині задоволених позовних вимог.

Підпунктом 4 пункту першого Розділу VІІ "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року) передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

22 лютого 2018 року касаційні скарги передані до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень КАС України (в редакції від 03.10.2017).

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, у період з 07.09.2015 по 04.10.2015 посадовими особами відповідача проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2012 по 30.06.2015, за результатами якої складено акт від 26.10.2015 № 147/16-24-22/03769669 (далі - Акт перевірки).

За результатами перевірки контролюючий орган дійшов висновку про порушення позивачем вимог, зокрема:

- підпункту 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 Податкового кодексу України, а саме податковим агентом (підприємством) не було оподатковано суми, видані платнику податку під звіт та неповеруту протягом встановленого строку (не надано всі необхідні документи, що підтверджуються фактичне здійснення витрат), що призвело до заниження Підприємством зобов`язання зі сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету в сумі 11836,88 грн;

- пунктів 3.1, 3.2, 7.39, 7.41 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637, а саме: проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів оригіналу платіжного документу (встановленої форми та змісту), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів на суму 78912,55 грн.

На підставі Акта перевірки відповідач прийняв податкові повідомлення - рішення від 11.11.2015:

-           № 0001902202, яким до позивача застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 78912,55 грн;

-           № 0011701701, яким Підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у розмірі 39928,26 грн, зокрема, за основним платежем - 22925,87 грн та за штрафними санкціями (штрафами) - 17002,39 грн.

Вважаючи податкові повідомлення - рішення відповідача від 11 листопада 2015 року №0001902202 в частині застосування до Підприємства штрафних санкцій в сумі 34170,74 грн та №0011701701 в частині збільшення ПП «Імені Калашника» суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, за основним платежем у розмірі 16214,60 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 15324,57 грн позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відповідно до статті 159 КАС України (у редакції, що діяла до 15.12.2015) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищенаведені вимоги кореспондуються з приписами статті 242 КАС України (у редакції, що діє з 15.12.2015), відповідно до якої рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій вказаним вимогам не відповідають, виходячи з наступного.

Податковий кодекс України (далі - ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та  порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і  обов`язки  їх  посадових осіб  під  час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 167.1 статті 167 ПК України, ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Стаття 170 ПК України регулює особливості нарахування (виплати) та оподаткування окремих видів доходів.

Згідно з пунктом 170.9.1 пункту 170.9 статті 170 ПК України податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строку, є особа, що видала таку суму, а саме: а) на відрядження - у сумі, що перевищує суму витрат платника податку  на таке відрядження, розрахованій згідно з розділом III цього Кодексу; б) під звіт для виконання окремих цивільно-правових дій від імені та за рахунок особи, що їх видала, - у сумі, що перевищує суму фактичних витрат платника податку на виконання таких дій. 

Для цілей цього пункту до суми перевищення не включаються та не оподатковуються документально підтверджені витрати, здійснені за рахунок готівкових чи безготівкових  коштів, наданих  платнику податку під звіт роботодавцем  на  організацію та проведення прийомів, презентацій, свят, розваг та відпочинку, придбання та розповсюдження подарунків, в  межах  граничного розміру таких витрат, передбаченого у розділі III цього Кодексу, що здійснені таким платником та/або іншими особами з рекламними цілями. 

Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою,  що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу - за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної сплати суми такого податку.

Підпунктом 170.2.9 пункту 170.2 статті 170 ПК України встановлено, що звіт про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, подається за формою, встановленою центральним органом державної податкової служби, до  закінчення п`ятого банківського дня, що настає за днем, у якому платник податку: а) завершує таке відрядження; б) завершує виконання окремої цивільно-правової дії за дорученням та за рахунок особи, що видала кошти під звіт. 

За наявності надміру витрачених коштів їх сума повертається платником податку в касу або зараховується на банківський рахунок особи, що їх видала, до або під час подання зазначеного звіту. 

Порядок видачі готівкових коштів під звіт або на відрядження регулюється Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 №637 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за №40/10320 (далі - Положення №637).

Пунктом 3.1 Положення №637 визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Розрахунковий документ - документ встановлених форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (пункт 1.2 Положення №637).

Згідно з пунктом 7.39 Положення №637 під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо. Крім того, ураховується те, що подання звітів про використання коштів із порушенням установлених термінів може дозволятися лише у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю підзвітної особи або за інших обставин, що мають документальне підтвердження.

Пунктом 7.41 Положення №637 встановлено, що під час перевірки правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів.

Згідно з пунктом 7.47 Положення №637 для перевірки використовуються потрібні касові та розрахункові документи підприємства (підприємця) (касова книга, касові ордери, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, звіти працівників щодо витрачання підзвітних сум), а також документи, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт (касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів, інші розрахункові документи, а також рахунки-фактури, податкові накладні, договори на поставку продукції, надання послуг, виконання робіт, товарно-транспортні накладні тощо).

Зміст наведених положень свідчить про те, що доказом здійснення витрат готівки під час придбання товарів, оплати послуг та виконаних робіт є касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів тощо.

Відповідно до абзацу 4 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за проведення готівкових розрахунків без подання одержувачем коштів платіжного документа (товарного або касового чека, квитанції до прибуткового ордера, іншого письмового документа), який би підтверджував сплату покупцем готівкових коштів, - у розмірі сплачених коштів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками ПП "Імені Калашника" подано звіти про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, з доданими до них документами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надані платником (на підтвердження використання фізичними особами виданих під звіт коштів) платіжні документи, зокрема, видані відділеннями ДП "Укрпошта" квитанції та чеки не відповідають вимогам Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим наказом Державної податкової адміністрації України від 01 грудня 2000 року N 614 (далі - Положення № 614), формі бланку № П-2, затвердженому наказом Державного комітету зв`язку України від 07.12.98 N 167 «Про затвердження бланків квитанційних книжок форм N 1, N 5, N 47, N П-2, вимог щодо виготовлення та Інструкції про порядок обліку та застосування квитанційних книжок у філіалах підприємства поштового зв`язку та їхніх структурних підрозділах», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 17 травня 1999 року N 314/3607 та формі бланку № 47, затвердженому наказом Міністерства інфраструктури України № 6 від 13.01.2014 «Про затвердження Інструкції про порядок застосування, виготовлення, забезпечення та обліку розрахункових книжок оператором поштового зв`язку», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 січня 2014 року N 165/24942.

Також суди попередніх інстанцій також зазначили, що для підтвердження правильності оформлення видачі готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби обов`язковою є наявність саме оригіналів підтверджуючих розрахункових документів, що додаються до звітів про використання коштів. Вказали, що твердження позивача про те, що оригінали квитанцій банків про сплату державного мита за проведення державної реєстрації речових прав, а також надання адміністративних послуг державними установами разом із заявами про державну реєстрації речового права на нерухоме майно подані до реєстраційної служби та інших державних органів, адміністративні послуги яких оплачувалися Підприємством, є необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

Колегія суддів вважає зазначені висновки судів попередніх інстанцій помилковими, виходячи з наступного.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 вказаного вище Закону обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокрема: право власності на нерухоме майно; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; інші речові права відповідно до закону; податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження.

Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав визначено Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 №868.

Відповідно до пункту 13 зазначеного Порядку, заявник подає разом із заявою органові державної реєстрації прав, нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату державного мита.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус не приймає заяву в разі відсутності документа, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документа про сплату державного мита.

Пунктом 26 вказаного Порядку визначено, що орган державної реєстрації прав, нотаріус не пізніше наступного робочого дня з моменту прийняття рішення про державну реєстрацію прав видає особисто заявникові або надсилає поштою з описом вкладення витяг з Державного реєстру прав, свідоцтво (в разі його формування) та документи, що подавалися заявником для проведення державної реєстрації прав, одним із способів, зазначеним у заяві.

Орган державної реєстрації прав, нотаріус не повертає подану заяву, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату державного мита та інші документи, визначені у пунктах 49, 50, 52-54 цього Порядку.

Згідно з пунктом 27 цього Порядку заява, копії поданих заявником для проведення державної реєстрації прав документів, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, документ про сплату державного мита, а також інші документи, що видані, оформлені або отримані державним реєстратором під час проведення державної реєстрації прав, у тому числі по одному примірнику витягу з Державного реєстру прав та свідоцтва (у разі його формування), долучаються ним до реєстраційної справи відповідно до законодавства.

З огляду на вищевикладене, а також те, що позивач у разі використання виданих під звіт коштів для отримання певних адміністративних послуг державними установами, зокрема, але не виключно, державної реєстрації речових прав, отримання витягів з ЄДР тощо з об`єктивних причин позбавлений можливості долучити до звіту про використання коштів саме оригінали підтверджуючих розрахункових документів, як того вимагає пункт 7.39 Положення №637, Суд вважає за необхідне зазначити, що сам факт недодання до відповідних звітів саме оригіналів платіжних документів, у даному випадку, не може бути єдиною та безумовною підставою для висновків про непідтвердження Підприємством фактичного витрачання виданих під звіт коштів за їх цільовим призначенням уповноваженими на це фізичними особами.

Суд вважає, що за даних обставин з`ясуванню підлягає саме факт витрачання уповноваженими особами виданих під звіт коштів за їх цільовим призначенням, зокрема, фактичне здійснення Підприємством державної реєстрації прав у вказаний період, сплату фізичними особами, яким видавалися кошти під звіт, усіх необхідних зборів та платежів тощо згідно з наданими платником копіями платіжних доручень.

Таким чином, для з`ясування фактичних обставин справи судам необхідно було встановити, на які саме реєстраційні дії та адміністративні послуги були витрачені видані фізичним особам під звіт кошти (згідно з наданими Підприємством копіями платіжних доручень), витребувати та дослідити відповідні витяги, викопіювання тощо. З`ясувати, чи дійсно оригінали відповідних платіжних документів (про сплату державного мита за державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, за адміністративні послуги, за надання витягів з Державного реєстру прав тощо) знаходяться в матеріалах таких (реєстраційних) справ та з урахуванням встановленого, підтвердити чи спростувати факт цільового використання фізичними особами виданих під звіт коштів.

З огляду на невстановлення судами попередніх інстанцій викладених вище обставин суд також позбавлений можливості надати оцінку законності податкового повідомлення - рішення Полтавської ОДПІ від 11 листопада 2015 року №0001902202 в частині застосування до Підприємства штрафних санкцій в сумі 34170,74 грн на підставі абзацу 4 статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки».

Щодо доводів контролюючого органу, викладених у касаційній сказі про правомірність застосування до платника штрафних санкцій у підвищеному розмірі (50 та 75 відсотків) за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків платником, Суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Під час з`ясування правомірності/протиправності застосування контролюючим органом до платника штрафних санкцій за ненарахування, неутримання та/або несплату (неперерахування) податків у підвищеному розмірі (50 та 75 відсотків) необхідно врахувати постанову Верховного Суду від 21 січня 2020 року у справі №820/11382/15, в якій судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зробила правовий висновок, що несплата (неперерахування) податковим агентом до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків є підставою для накладення штрафу згідно з ст. 127 ПК України. Розмір штрафних санкцій визначається з урахуванням кількості разів допущених податкових правопорушень, незалежно від того, чи виявлено такі порушення контролюючим органом в межах однієї перевірки. 

Відповідно до пункту 2 частини першої суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і передати справу на новий розгляд.

Частиною першою статті 353 КАС України обумовлено, що підставою для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене у цій постанові і відповідно до положень частини четвертої статті 9 КАС України вжити визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, запропонувати сторонам надати докази на підтвердження їх доводів та заперечень тощо.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

ПОСТАНОВИВ :

Касаційні скарги Полтавської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області та Приватного підприємства «Імені Калашника» задовольнити частково.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2016 року скасувати, справу №816/4637/15 направити до Полтавського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді | І.А. Гончарова І.Я.Олендер   Р.Ф. Ханова