ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/19766/20	Головуючий у 1-й інстанції В.М. Позняк 	
Провадження № 33/817/120/21 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
з участю:
       особи, яка притягується до адміністративної відповідальності —  ОСОБА_1 
       захисника — адвоката Рукавця О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Тернополя адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 — Рукавця О.В. на постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2021 року,-

В С Т А Н О В И Л А :
       Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживає по АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 454 гривні судового збору.
       Згідно даної постанови, ОСОБА_1 11 листопада 2020 року о 19 год. 22 хв. в місті Тернополі по вул. Фабрична, 4 керував транспортним засобом GELLY L7162 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного приладу газоаналізатора Драгер Алкотест 7510 №ALRM-0013, повірка дійсна до 27.09.2021 року, та огляду в найближчому медичному закладі категорично відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП.
       В апеляційній скарзі захисник Двигала Р.В. просить оскаржувану постанову скасувати та постановити нову, якою закрити провадження у справі.
       Вказані вимоги мотивує тим, що з відеозапису з місця події не вбачається, що ОСОБА_1 керував автомобілем, а він в ньому просто очікував ОСОБА_2 , що мав доставити його додому, але суд безпідставно відхилив покази цього свідка та свідка ОСОБА_3 .. 
       Зазначає, що свідки, які були присутні на місці зупинки транспортного засобу судом не допитувалися, щоб встановити, хто керував транспортним засобом.
       Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити з мотивів викладених у ній, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступних висновків. 
        Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       За змістом ст.280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
       Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
       Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі належно досліджених та оцінених всіх доказів, наявних в матеріалах справи.
       Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, серії ДПР18 №017306 від 11.11.2020 року ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції, у присутності двох свідків, пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Драгер” на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі у присутності двох свідків.
       З письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які наявні в матеріалах справи, вбачається, що водій ОСОБА_1 в їх присутності відмовився пройти перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу “Драгер” на місці зупинки транспортного засобу та у медичному закладі.
       Зазначені обставини доводяться даними, відображеними на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції.
       При цьому, дані в суді апеляційної інстанції покази свідка ОСОБА_3 з приводу того, що автомобілем керувала вона, а не ОСОБА_1 , суд оцінює критично, оскільки такі покази даного свідка є суперечливими та не відповідають даним, зафіксованим нагрудними відеокамерами. Так, за версією свідка ОСОБА_3 , вона керувала автомобілем ОСОБА_1 та під час руху в авто закінчилося пальне, далі автомобіль продовжував котитися та зупинився, упершись в бетонну конструкцію.
       Натомість, згідно вказаного відео вбачається, що на момент прибуття працівників поліції ОСОБА_1 перебував за кермом належного йому автомобіля, який знаходився на проїжджій частині дороги, упершись в бетонну конструкцію, що розділяє смуги руху. При цьому на місці даної пригоди ОСОБА_1 не повідомляв жодного разу працівників поліції про те, що автомобілем керував не він, а інша особа, та навпаки вказував про те, що дана подія сталася через те, що його на дорозі під час руху підрізав інший автомобіль сірого кольору.
       Крім того, про факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 повідомив свідок ОСОБА_5 , що відображено у наданих ним письмових поясненнях працівникам поліції (а.с.3), де також вказував, що автомобіль GELLY рухався підозріло, з порушенням ПДР.
       Таким чином, доводи сторони захисту про недоведеність факту керування автомобілем ОСОБА_1 є неспроможними.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       В даному випадку, суд дійшов вірного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.
Що стосується призначеного стягнення ОСОБА_1 , то воно судом першої інстанції визначено вірно з дотриманням вимог ст.ст. 33-35 КупАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, його сімейного стану, характеризуючих даних, місця роботи, враховано відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність за вчинене правопорушення та визначено стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
       Отже, судом першої інстанції в повній мірі враховано вимоги з якими закон пов`язує призначення стягнення, а також ті, на які вказує апелянт у своїй скарзі, а тому його доводи про скасування постанови суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню. 

       На підставі наведеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И Л А :
       
       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 — адвоката Рукавця О.В. залишити без задоволення, а постанову Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 лютого 2021 року відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП — без змін. 

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя