Постанова                                           
Іменем України
 
17 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 361/5728/19
провадження № 61-11589св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Жданової В. С., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,     Коротуна В. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Гаражний кооператив № 1,
треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гаражного кооперативу № 1, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання рішень незаконними та зобов`язання вчинити певні дії
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Біліченка Віктора Васильовича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2020 року у складі судді Сердинського В. С. та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня      2020 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2019 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив скасувати рішення правління Гаражного кооперативу № 1 (далі - ГК № 1, кооператив), оформлене протоколом від 15 листопада 2016 року в частині виключення із членів ГК № 1, ОСОБА_6 (гараж № НОМЕР_1 ) та прийняття в члени ГК № 1 ОСОБА_6 (гараж № НОМЕР_1 ), зобов`язати ГК № 1 повторно розглянути заяву щодо прийняття його до членів кооперативу                          з врахуванням його переважного права на вступ у зв`язку з належністю йому          2/3 частин спадкового майна після спадкодавця ОСОБА_6 , вирішити питання про розподіл судових витрат.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: квартира, гараж та грошові кошти. ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як сини спадкодавця звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Він успадкував 2/3 частини квартири та залишку недоотриманої пенсії в сумі 1 644,43 грн. Нотаріус Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області Журавська В. В. постановою   від 02 липня 2019 року відмовила йому у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 2/3 частини земельної ділянки та 2/3 частини гаража у ГК № 1 на АДРЕСА_1 та роз`яснила, що для вирішення питання про членство в кооперативі йому необхідно звернутися до правління кооперативу або ж отримати компенсацію від іншого спадкоємця, що вже став членом кооперативу. 
 
Між спадкоємцями була усна домовленість, що гараж залишиться у спільному користуванні всіх членів родини з вільним доступом, а також у разі відмови від членства в ГК № 1 кожен із спадкоємців мав отримати грошову компенсацію                    в розмірі та за згодою всіх спадкоємців. ОСОБА_6 до вступу у спадщину заявляв, що на гараж № НОМЕР_1 в ГК № 1 не претендує і згоден отримати грошову компенсацію за його частку в розмірі 1 000,00 дол. США. Водночас після вступу       у спадщину ОСОБА_6 від своїх слів відмовився і, не повідомивши про це інших спадкоємців, 05 листопада 2016 року подав заяву про вступ до ГК № 1. При поданні цієї заяви ОСОБА_6 не надав жодних документів, що підтверджували б його право на спадщину в розмірі 1/3 частки, крім свідоцтва про смерть спадкодавця, тому правління кооперативу прийняло оскаржуване рішення з порушенням. Єдиним підтвердним документом є свідоцтво про право на спадщину, де, крім ОСОБА_6 з часткою 1/3, є інший спадкоємець з часткою 2/3, що надає йому перевагу для вступу до кооперативу. 
 
09 квітня 2019 року відповідач надав на адвокатський запит відповідь, з якої вбачається, що після смерті спадкодавця, який був членом ГК № 1 і мав право власності на гараж № НОМЕР_1 та був співвласником земельної ділянки площею              18,2 кв. м, на підставі заяви його сина ОСОБА_6 та свідоцтва про смерть спадкодавця від 19 квітня 2016 року правління ГК № 1 згідно із статутом ГК № 1 прийняло рішення про виключення з членів кооперативу ОСОБА_6 та прийняття в члени кооперативу ОСОБА_6  як спадкоємця (протокол від 15 листопада 2016 року). 08 лютого 2017 року на підставі заяви                              ОСОБА_6 рішенням правління ГК № 1 його було виключено з членів кооперативу, а ОСОБА_3 прийнято в члени ГК № 1 (протокол від 08 лютого 2017 року). 18 квітня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_3 рішенням правління ГК № 1 його було виключено із членів та прийнято в члени ГК                            № 1 ОСОБА_4 (протокол від 18 квітня 2018 року). Станом на 05 квітня       2019 року гараж № НОМЕР_1 перебуває в користуванні ОСОБА_4 . 
 
З діями відповідача щодо включення до членів ГК № 1 ОСОБА_6 , який має 1/3 частину у спадковому майні, та відмови у включенні до членів кооперативу ОСОБА_1 , що має 2/3 частини у спадковому майні, позивач не погоджується,  вважає їх незаконними і такими, що не відповідають вимогам законодавства та статуту ГК № 1. У зв`язку цим просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Броварський міськрайонний суд Київської області рішенням від 01 квітня            2020 року в задоволенні позову відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що дії правління кооперативу щодо прийняття у члени після смерті члена кооперативу його спадкоємця, який після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця подав заяву на вступ у члени кооперативу і мав право та користувався транспортним засобом, який зберігав      у гаражі, є правильними. Статутом кооперативу не передбачено прийняття попереднього рішення про виключення померлого спадкодавця із членів кооперативу, оскільки цивільна правоздатність фізичної особи припиняється           у момент її смерті. Протоколом засідання правління кооперативу від 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 правильно відмовлено в прийнятті у члени кооперативу, оскільки ОСОБА_4 набув право на членство в кооперативі у законний спосіб, і позбавлення його цього права порушуватиме право на членство в кооперативі.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Київський апеляційний суд постановою від 30 червня 2020 року рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2020 року залишив без змін.
 
Судове рішення апеляційний суд мотивував тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому суд виходив                                           з необґрунтованості доводів позивача про те, що ГК № 1, прийнявши в члени ОСОБА_6 з меншою часткою у спадщині та відмовивши ОСОБА_1         з більшою часткою у спадщині, діяв недобросовісно та з перевищенням своїх повноважень, оскільки ГК № 1 відповідно до статуту прийняв ОСОБА_6             у члени кооперативу на підставі поданої ним заяви від 05 листопада 2016 року. Водночас позивач не надав доказів на підтвердження його звернення до відповідача із заявою про вступ у члени кооперативу раніше, аніж у 2018 році, як    і не надав доказів неможливості подання такої заяви після отримання свідоцтва про право на спадщину в 2016 році.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У серпні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Біліченко В. В. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Підставою касаційного оскарження вказує те, що суди при вирішенні цього спору застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 752/12003/13-ц та постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 912/779/17 та від 23 травня 2018 року у справі № 640/11441/15-ц.
 
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом ОСОБА_1 належить                   2/3 частки майна. Тобто позивач має більшу частку в спадщині, ніж у його брат ОСОБА_6 . Через свої не добросовісні дії відповідач незаконно позбавив позивача права на прийняття в члени кооперативу. Суди не звернули уваги на те, що статут ГК № 1 не відповідає Закону України «Про кооперацію», а прийняття           в члени кооперативу здійснюється з порушенням, оскільки таке рішення не затверджується загальними зборами та не створює юридичних наслідків для нових членів кооперативу.
 
У вересні 2020 року ГК № 1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки ці судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали їм належну правову оцінку. 
 
У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Біліченко В. В. подав пояснення на відзив, у якому заперечив доводи відповідача, наведені                                на обґрунтування відзиву на касаційну скаргу.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
31 серпня 2020 року справа № 361/5728/19 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Суди встановили, що ОСОБА_6 є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за життя мав право на гараж № НОМЕР_1 в НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
 
05 листопада 2016 року ОСОБА_6 подав заяву про прийняття його в члени кооперативу, згідно з протоколом засідання правління кооперативу                             від 15 листопада 2016 року ОСОБА_6 було прийнято в члени кооперативу.
 
08 лютого 2017 року ОСОБА_6 подав заяву про виключення його з членів кооперативу та просив переоформити гараж № НОМЕР_1 на свого сина ОСОБА_3 , який цього ж дня, 08 лютого 2017 року, подав заяву про вступ у члени кооперативу.
 
Протоколом засідання правління кооперативу від 08 лютого 2017 року       ОСОБА_6 виключено з членів кооперативу, а його сина ОСОБА_3 прийнято в члени кооперативу.
 
05 квітня 2018 року ОСОБА_3 подав заяву про виключення його з членів кооперативу та просив переоформити гараж № НОМЕР_1 на ОСОБА_4 , який цього ж дня, 05 квітня 2018 року, подав заяву про вступ у члени кооперативу.
 
Згідно з протоколом засідання правління кооперативу від 18 квітня 2018 року         ОСОБА_3 було виключено із членів кооперативу, а ОСОБА_4 прийнято в члени кооперативу.
 
ОСОБА_1 подав заяву про вступ у члени кооперативу 24 квітня 2018 року, спадщину після смерті батька прийняв і оформив у 2016 році.
 
Згідно з протоколом засідання правління ГК № 1 від 25 квітня 2018 року                       ОСОБА_1 відмовлено в прийнятті у члени кооперативу, оскільки        ОСОБА_4 набув право на членство в кооперативі у законний спосіб,                       і позбавлення його цього права порушуватиме право на членство в кооперативі.
 
Постановою державного нотаріуса Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області від 02 липня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено               у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку спірного гаража та роз`яснено, що для вирішення питання про членство у кооперативі він може або звернутися до правління кооперативу, або ж отримати компенсацію за гараж від іншого спадкоємця, який став (був) членом кооперативу.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права            в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
27 серпня 2003 року набув чинності Закон України від 10 липня 2003 року                     № 1087-IV «Про кооперацію».
 
Основними принципами кооперації згідно із статтею 4 Закону України «Про кооперацію» є, зокрема, безпосередня участь членів кооперативної організації у її діяльності, рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос).
 
Відповідно до частини першої статті 12 цього Закону до основних прав члена кооперативу відносяться, зокрема, право на участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління кооперативом.
 
Відповідно до статті 15 цього Закону вищим органом управління кооперативу             є загальні збори членів кооперативу.
 
До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, прийняття інших рішень, що стосуються діяльності кооперативу; утворення органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, інших органів кооперативу; заслуховування звітів його органів управління і органів контролю; затвердження порядку розподілу доходу кооперативу; визначення розмірів вступного і членського внесків та паїв; визначення розмірів, порядку формування та використання фондів кооперативу; визначення розмірів оплати праці голови правління, голови ревізійної комісії (ревізора), а також кошторису на утримання апарату органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу; затвердження річного звіту і балансу кооперативу; затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства; прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном; утворення спеціальних комісій із залученням як консультантів найманих працівників; прийняття рішень про вступ кооперативу до кооперативних об`єднань; прийняття рішень про реорганізацію або ліквідацію кооперативу.
 
Кожний член кооперативу чи уповноважений кооперативу має один голос, і це право не може бути передано іншій особі.
 
Рішення загальних зборів членів (зборів уповноважених) кооперативу приймаються відповідно до його статуту відкритим або таємним голосуванням.
 
Згідно з пунктом 1.2 розділу 1 статуту ГК № 1 кооператив створено для зберігання автомашин, мотоциклів та іншої належної на праві власності мототехніки.
 
Пунктами 1.12, 1.13 розділу 1 статуту кооперативу визначено, що для вступу                в кооператив фізична особа подає заяву в правління кооперативу та може бути виключеною з кооперативу за власним бажанням.
 
Згідно з пунктом 1.18 розділу 1 статуту кооперативу гараж можливо використовувати тільки по призначенню.
 
У випадку смерті члена кооперативу, його пайовий внесок і право на гараж переходить до спадкоємця по закону (пункт 4.11 розділу 3 статуту).
 
Правління кооперативу є його керівним органом, складається з не менш як п`яти осіб та обирається загальними зборами (пункти 5.1, 5.23 розділу 5 статуту).
 
Згідно з підпунктом 5.26.3 пункту 5.26 розділу 5 статуту в обов`язок правління та голови правління входить прийом у члени кооперативу.
 
Пунктом 5.32 статуту визначено, що рішення загальних зборів, зборів уповноважених, засідання правління оформляються протоколами.
 
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року              № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснено, що при вирішенні справ даної категорії судам належить керуватись Законом СРСР «Про кооперацію в СРСР», Законом України «Про власність», відповідним цивільним, шлюбно-сімейним              і іншим законодавством, яке регулює правовідносини між гаражно-будівельними кооперативами, їх членами і іншими особами, а також статутами цих кооперативів. У тому разі, коли встановлені статутом гаражно-будівельного кооперативу правила суперечать законодавству, застосовується чинне законодавство.
 
Пунктом 8 указаної постанови роз`яснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд, з висновком якого погодився       і апеляційний суд, правильно виходив з того, що правомірними є дії правління кооперативу щодо прийняття у члени після смерті члена кооперативу його спадкоємця, який після спливу шести місяців з дня смерті спадкодавця подав заяву про вступ у члени кооперативу і мав право та користувався транспортним засобом, який зберігав у гаражі. Протоколом засідання правління кооперативу    від 25 квітня 2018 року ОСОБА_1 обґрунтовано відмовлено в прийнятті              у члени кооперативу, оскільки ОСОБА_4 набув право на членство                           в кооперативі у законний спосіб, і позбавлення його такого права порушуватиме його права на членство в кооперативі. При цьому Верховний Суд враховує те, що статутом кооперативу передбачено можливість вступу до кооперативу лише одному спадкоємцю (пункт 4.11 розділу 3 статуту).
 
Доводи скарги про те, що суди при вирішенні цього спору застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 752/12003/13-ц та постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 912/779/17 та від 23 травня 2018 року у справі                                           № 640/11441/15-ц, не заслуговують на увагу з огляду на таке.
 
Так, у справі № 752/12003/13-ц фізичні особи звернулися до Гаражно-будівельного кооперативу (далі - ГБК) з позовною заявою про скасування та визнання протиправними протоколів та рішень зборів вказаного кооперативу. Позивачі як члени кооперативу оспорювали законність рішень, прийнятих без їхнього відома, зборами уповноважених представників ГБК. Верховний Суд України сформулював висновки щодо застосування приписів Закону України «Про кооперацію», вказавши, що у контексті обставин справи зміст спірних правовідносин обмежується з`ясуванням правової природи дій та/чи бездіяльності зборів уповноважених ГБК, які за законом і статутом віднесені до повноважень цієї самоврядної організації і є питанням їхньої внутрішньої (статутної) діяльності. Верховний Суд України зазначив, що на спірні правовідносини компетенція суду, згідно зі статтею 16 ЦК України не поширюється, оскільки ці питання стосуються внутрішньостатутної діяльності цієї організації.
 
Верховний Суд у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 912/779/17 дійшов висновку, що недотримання вимог закону та установчих документів юридичної особи під час скликання і проведення загальних зборів не може визнаватися порушенням прав тих позивачів, які не є учасниками (акціонерами, членами) цієї особи.
 
У постанові від 23 травня 2018 року у справі № 640/11441/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки гараж є неподільним майном, у разі спору між подружжям питання про залишення гаража одному з них і присудження грошової компенсації за частку в майні іншому розв`язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства.
 
Оскаржувані судові рішення не суперечать зазначеним висновкам Верховного Суду України та Верховного Суду, оскільки позивач як особа, яка не є членом ГК № 1, оскаржує рішення правління щодо виключення померлого зі складу членів та відмову включення його до членів кооперативу, тому його посилання на невідповідність статуту ГК № 1, Закону України «Про кооперацію» і, відповідно, ухвалення правлінням кооперативу рішень про прийняття членів з порушеннями не свідчить про порушення його прав. При цьому згідно з пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» судовому розгляду підлягають цивільно-правові спори між гаражно-будівельними кооперативами (ГБК) та їх членами і іншими особами. Судам, зокрема, підвідомчі справи за позовами спадкоємців членів ГБК про  визнання права власності на гараж, про неправильність відмови в прийомі                  в члени кооперативу, про стягнення вартості спадкової частки в гаражі                             з спадкоємця, прийнятого до кооперативу, про стягнення з кооперативу паю, а при повній сплаті спадкодавцем пайового внеску. 
 
Таким чином, за встановленими судами правовідносинами ефективним способом захисту порушеного права позивача на частку у спадковому майні є стягнення компенсації вартості своєї частки у гаражі з іншого спадкоємця, який набув,                а потім і розпорядився цією частиною спадщини самостійно, що було враховано апеляційним судом.
 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і згідно з вимогами процесуального закону не здійснює переоцінку доказів                   у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте      в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.
 
Керуючись статтями 400,  409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Біліченка Віктора Васильовича залишити без задоволення.
 
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня                 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий	М. Є. Червинська  	
Судді:	В. С. Жданова  	
 	А. Ю. Зайцев  	
 	Є. В. Коротенко    В. М. Коротун