ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 640/2683/19
адміністративне провадження № К/9901/29027/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Желєзного І. В.,
суддів: Берназюка Я. О.,  Коваленко Н. В., 
розглянувши у порядку попереднього судового засідання
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді                       Кузьменка А. І. від 15 травня 2020 року
та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Бєлової Л. В., Аліменка В. О., Безименної Н. В. від 02 вересня 2020 року 
у справі №640/2683/19 
за позовом ОСОБА_1 
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк", 
третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" (далі також - відповідач), у якому просив:
- визнати бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. щодо невключення відомостей щодо ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк" для виплати гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протиправною;
- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В. В. внести зміни та доповнення до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладом у                ПАТ Дельта Банк" шляхом внесення відомостей щодо ОСОБА_1 .
2. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від              02 вересня 2020 року, позов залишено без розгляду, оскільки позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.
3. Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду, у якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
4. Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 640/9592/20.
ІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7. Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду та не надав належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду, не навів поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду у межах строку визначеного статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
ІІІ. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
8. Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій винесенні з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суди дійшли помилкового висновку про те, що про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався у 2015 році. Вказаний висновок є помилковим, оскільки про порушення своїх прав та інтересів позивач дізнався після отримання листа-відповіді Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" від 13 листопада 2018 року, а тому строк звернення до суду позивачем не пропущено. 
9. Від учасників справи відзивів або заперечень на касаційну скаргу позивача не надходило, що відповідно до частини 4 статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
IV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
10. Верховний Суд дослідив доводи касаційної скарги, перевірив правильність застосування норм права судами попередніх інстанцій та дійшов таких висновків.
11. Згідно з положенням частини 3 статті 211 КАС України та частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
12. Відповідно до частин 1, 2 та 3 статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
13. Відповідно до вимог статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
14. Згідно з частинами 3, 4 статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
15. У пункті 8 частини 1 статті 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.
16. Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.
17. Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
18. День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.
19. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
20. Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18.
21. Оскільки початок шестимісячного строку визначено альтернативно - це день, коли особа або дізналася, або повинна була дізнатися про порушення свого права, при визначенні початку цього строку суд має з`ясувати момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
22. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 укладено з ПАТ "Дельта Банк" договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" від 23 лютого 2015 року №003-21907-230215, відповідно до якого позивачу відкрито вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 . 
23. У відповідності до вимог статті 34 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) 03 березня 2015 року було розміщено інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк".
24. Рішенням виконавчої дирекції Фонду "Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" № 147 від 03 серпня 2015 року строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" продовжено по 02 жовтня 2015 року включно.
25. На виконання постанови Правління Національного банку України 02 жовтня 2015 року № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку".
26. Поряд з тим, на веб-сторінці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розміщено інформацію про те, що з 08 жовтня 2015 року Фонд гарантування розпочне виплати вкладникам ПAT "Дельта Банк" за Загальним реєстром (не залежно від часу закінчення строку депозитного договору) (http://www.fg.gov.ua/not-paying/liquidation/118-delta/2479-oholoshennia-pro-pochatok-protsedury-likvidatsii-ublichnoho-aktsionernoho-tovarystva-delta-bank-ta-delehuvannia-povnovazhen-likvidatora-banku) таке ж повідомлення розміщене на сайті банку (http://deltabank.com.ua/press/news/2015/10/2228).
27. 14 лютого 2019 року позивач звернувся з позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.
28. В обґрунтування наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду позивачем надано копію листа Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В.В. від 13 листопада 2018 року №7547 на запит представника позивача від 01 листопада 2018 року, яким повідомлено про залишок коштів на рахунку та про те, що за результатом перевірки виявлено, що договір банківського вкладу (депозиту) "Найкращий від Миколая" від 23 лютого 2015 року №003-21907-230215 є нікчемним відповідно до пункту 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
29. Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2018 року у справі №826/8908/17 залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк" Кадирова В. В., третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, яка набрала законної сили 30 серпня 2018 року.
30. Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивачем 09 жовтня 2015 року отримано гарантовану суму в розмірі 37 077,70 грн за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичним особам.
31. Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що із вказаного судового рішення вбачається про обізнаність позивача про порушення його права, яке полягало у невключені до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів, ще у 2015 році.
32. Таким чином, дії щодо формування переліку вкладників ПAT "Дельта Банк" вчинялися відповідачем ще у жовтні 2015 року, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 14 лютого 2019 року, тобто майже через 3,5 роки.
33. Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду майже через 3,5 років, не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.
34. Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
35. При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
36. Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.
37.Колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що наведені у заяві підстави пропущення строків звернення до адміністративного суду є неповажними та необґрунтовані належними доками, оскільки не містять обставин, що перешкоджали позивачу звернутись до суду у 2015 році.
38. Крім того, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, звернення до відповідача з відповідним адвокатським запитом більше ніж через 3 роки після направлення повідомлення позивачу про нікчемність правочину не свідчить про поважність причин пропуску строку. Пропуск такого строку (майже 3 роки) не може свідчити про необізнаність позивача про ліквідацію банку в якому знаходиться його вклад, а також не може свідчити про пасивну поведінку позивача щодо повернення такого вкладу, чекаючи на отримання відповідного повідомлення.
39. Суд критично оцінює доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі, та наголошує на тому, що за виявлення належної активності та небайдужості, існувала об`єктивна можливість реалізувати своє право на оскарження у встановлений законом строк.
40. Враховуючи вищезазначене, колегія суддів зазначає, що у даному випадку, встановлення факту отримання чи неотримання позивачем листа про повідомлення про нікчемність правочину до 13 листопада 2018 року, не спростує висновки суду першої та апеляційної інстанції, оскільки позивач ще в 2015 році знав про порушення своїх прав.
41. Посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 826/5908/18 є безпідставним, оскільки у такій зазначено про те, що особа спочатку недоотримала кошти свого вкладу, а потім дізналась про визнання правочину (транзакції) нікчемним і лише після того у шестимісячний строк звернулася до суду, а тому таке рішення стосується інших фактичних обставин (зокрема строку звернення до суду з моменту формування відповідачем переліку вкладників), та не може бути враховане у цій справі.
42. Також колегія суддів відхиляє посилання скаржника на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 грудня 2019 року у справі №826/9675/17, оскільки у такій зазначено про те, що допущені судом апеляційної інстанції порушення норм права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, тому справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, що виключає можливість використання цього висновку Верховного Суду в межах цих правовідносин.
43. Суд зазначає, що порушення прав позивача у спірних правовідносинах не носить триваючий характер, оскільки нормами статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені строки для формування Уповноваженою особою повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а також для затвердження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб реєстру вкладників для здійснення виплат.
44. Враховуючи, що наявності правових підстав для поновлення пропущеного строку не встановлено, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про залишення позову без розгляду.
45. Згідно частин 1 та 2  статті 341 КАС України  суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
46. Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки апеляційного суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
47. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
48. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
49. У відповідності до частини 1 статті 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу  межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
50. З урахуванням вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку про те, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди попередніх інстанцій прийняли рішення при дотриманні норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цього не спростовують, тому касаційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
51. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                І.В. Желєзний
Суддя                                                                                                    Я.О. Берназюк
Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко