ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8796/19  Номер провадження 22-ц/814/147/21	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2021 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:
головуючого судді: Чумак О.В.
суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року, ухвалене суддею Предоляк О.С., 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до місцевого суду з позовом  до   ОСОБА_1 , третя особа  виконавчий комітет Кременчуцької міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що він ухиляється  від  виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої   ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема не виховує  та не утримує доньку,   її життям та розвитком не цікавиться.     

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав задоволено.
Позбавлено ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2  батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 судовий збір у розмірі 768,40 грн. 

З рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач прохає скасувати рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що у зв`язку з відсутністю постійного заробітку та складним матеріальним станом за ним утворилась заборгованість зі сплати аліментів на утримання дочки, проте у другій половині 2018 року на погашення заборгованості та щомісячне утримання дочки він почав сплачувати аліменти. 
Оскільки заборгованість зі сплати аліментів станом на серпень 2020 р. склала 45890,26 грн., вони домовилися з позивачкою про те, що вона відкликає виконавчий лист з виконавчої служби щодо стягнення аліментів взамін на його згоду про позбавлення батьківських прав відносно дочки, що надало б змогу уникнути йому відповідальності як боржника зі сплати аліментів. Він виконав своє зобов`язання, тоді як позивачка не відкликала виконавчий лист.
Вказує, що не мав на меті уникати виконання свого батьківського обов`язку щодо дочки, в тому числі щодо її утримання, а позивачка незаконно позбавила його батьківських прав відносно дочки. 

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка ОСОБА_2 прохає залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду залишити без змін, оскільки вважає його законним і обгрунтованим. 

В судове засідання сторони не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Від представника апелянта та третьої особи надійшли заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;
Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася  ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_4 , батьком ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданого 04.06.2007 року. 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27.11.2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , зареєстрований 18.06.2005 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис 276 - розірвано.
Місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу визначено з ОСОБА_4 . 
Відповідно до висновку органу  опіки та  піклування виконавчого комітету Кременчуцької  міської ради  Полтавської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 22.05.2019 року № 744,  орган опіки  та піклування  виконавчого комітету  Кременчуцької міської  ради Полтавської області  вважає за доцільне позбавити батьківських прав  ОСОБА_1 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вбачається з висновку, на засіданні комісії було встановлено, що ОСОБА_1 життям дитини, її успіхами не цікавиться, не забезпечує її одягом та їжею. 
Малолітня ОСОБА_3 була запрошена у судове засідання, пояснила суду, що останній раз батько з нею спілкувався чотири роки тому. 
Відповідно до відомостей з Кременчуцької загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів №31 Кременчуцької міської ради Полтавської області малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається у закладі з першого класу. Батько дитини участі у шкільному житті доньки не приймає.
КНМП »Центр первинної меливо - санітарної допомоги №3» м Кременчука повідомили, що здоров`ям дитини опікується лише мати. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом тривалого періоду часу ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не спілкувався з дочкою та не приймав участь у її вихованні, не виявив бажання вчинити будь-які дії, пов`язані з відновленням свого зв`язку з дитиною

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з висновками місцевого суду, з огляду на таке.

Як визначено ст. 150 СК України  батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України  ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Статтею третьою Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
У пунктах 15 та 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.                                                                                                Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
Згідно п. 16 цієї ж Постанови, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. При цьому, звернув увагу на те, що позивач у цій справі намагався побачити дитину та оскаржував рішення про позбавлення батьківських прав і цей факт міг свідчити про його інтерес до дитини.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Всупереч наведеному, суд першої інстанції, вирішуючи спір, не врахував характер винної поведінки ОСОБА_1 та його ставлення до дитини, не встановив дійсної причини подачі ним заяви про визнання ним позовних вимог, а також, яким чином позбавлення його батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення відносин дочки з батьком.                
Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Колегія суддів, аналізуючи висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області,вважає, що він є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей про з`ясування органом опіки та піклування реального відношення батька до виховання доньки, посилань на наявність достатньої та переконливої документальної бази, що характеризує особистість батька, а також установлення факту саме ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків (а не невиконання таких обов`язків).                                                                
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач проживає окремо, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться дозвіллям, здоров`ям, не надає утримання, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.                                                        
З огляду на наведене у поведінці ОСОБА_1 є ознаки невиконання ним своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.                                                                
На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.                                        
Частиною 6 ст.81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Проте, у матеріалах справи відсутні достатні докази ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, тобто такої винної поведінки особи, коли вона свідомо, систематично, не зважаючи на заходи попередження, продовжує не виконувати ці обов`язки.
Як вбачається із змісту апеляційної скарги, відповідач вказує на те, що він бажає приймати участь у вихованні дочки, сплатив заборгованість по аліментам, а визнання ним позову мало вимушений характер.
Приймаючи до уваги вищевикладене, а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач усвідомив свою поведінку та не бажає уникати виконання своїх батьківських обов`язків, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. В зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
При цьому, колегія суддів враховує те, що в суді першої інстанції малолітня ОСОБА_3 , думка якої була заслухана судом, не вказувала про необхідність позбавлення її батька батьківських прав відносно неї. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. п. 3, 4, ст.ст. 382-384 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 15 червня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради про позбавлення батьківських прав, - відмовити.                 Попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                          О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук