ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2021 р.           Справа№ 910/4068/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Михальської Ю.Б. 
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі її регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 (повний текст складено 25.05.2020)
у справі №910/4068/20 (суддя Грєхова О.А.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська"
до Акціонерного товариства "Українська залізниця" 
про стягнення 63 102,89 грн.  
                                                                         ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 63 102,89 грн.
Позов обґрунтований тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України не забезпечив збереження вантажу під час перевезення вантажу за залізничними накладними № 52435674, № 52435666, 52729514, № 52715281, № 52715133, № 52715299, №52727161 та № 52722303, у зв`язку з чим вагони з вантажем (кокс доменний), прибули з недостачею на загальну суму 63 102,89 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 у справі №910/4068/20 позов задоволено.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" 63 102, 89 грн. збитків та 2 102,00 грн. судового збору.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що факт втрати частини вантажу є встановленим, і відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права та не повним дослідженням обставин, що мають значення для справи.
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- суд не з`ясував та не перевірив зазначені відповідачем у відзиві на позов від 30.03.2020 №НЮ-869 доводи щодо зазначення відправником вологості вантажу, та не застосував 2% (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто);
- суд не встановив предмет спору у даній справі;
- суд помилково дійшов висновку про доведеність вартості відправленого вантажу за накладними №№52435674, 52435666, 52729514, 52715281, 52715133, 52715299, 52727161, 52722303 та наявності у позивача збитків у розмірі 63  102,89 грн.;
- суд не надав належної оцінки тим обставинам справи, що ч. 1 ст. 225 ГК України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;
- довідка ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», на яку посилається суд, не є належним та допустимим доказом у даній справі;
- вимоги позивача засновані лише на факті недостачі вантажу під час його перевезення, але не мають під собою матеріального обґрунтування, оскільки позивачеві не були заподіяні будь - які збитки або втрати;
- суд не звернув увагу, що в матеріалах справи відсутній повний текст договору від 28.12.2017 №608-ПУ-ПТП.
Апелянт також вважає, що суду апеляційної інстанції слід повторно дослідити клопотання залізниці від 30.03.2020 №НЮ/870 про витребування доказів у справі.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було надано відзив на апеляційну скаргу, що в свою чергу, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
28.12.2017 між ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (далі - виконавець, позивач) укладено Договір 608-ПУ-ПТП, за умовами якого замовник зобов`язується передати (поставити) виконавцю вугілля для збагачення, сплатити послуги виконавця, пов`язані зі збагаченням вугілля, та прийняти концентрат (вугільна продукція, отримана в результаті збагачення вугілля.
Згідно Додаткової угоди від 20.12.2018 до Договору, терміном закінчення строку дії Договору є 31.12.2019.    
Відповідно до залізничних накладних № 52435674, № 52435666, № 52729514, №52715281, № 52715133, № 52715299, № 52727161, № 5272233 Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" було відправлено на адресу Відокремленого підрозділу "Бурштинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК Західенерго" вугілля, зокрема вагонами № 61837720, № 52595253, № 63486740, № 58940701, № 53524666, № 59956110, № 62601810, № 60454519, № 62611066, № 55329718 та №60520137.
По прибутті вагонів № 61837720, № 52595253, № 63486740, № 58940701, №53524666, № 59956110, № 62601810, № 60454519, № 62611066, № 55329718 та № 60520137 на станцію Бурштин Львівської залізниці, було складено комерційні акти:
- № 388103/192 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №61837720 складає 2750 кг.;
- № 388103/193 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №52595253 складає 3700 кг.;
- № 388103/194від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №63486740 складає 3700 кг.;
- № 388103/195 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №58940701 складає 5450 кг.;
- № 388103/200 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53524666 складає 4650 кг.;
- № 388103/201 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №59956110 складає 1550 кг.;
- № 388103/202 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №62601810 складає 3700 кг.;
- № 388103/203 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №60454519 складає 5300 кг.;
- № 388103/204 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №62611066 складає 4900 кг.;
- № 388103/206 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №55329718 складає 2100 кг.;
- № 388103/207 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №60520137 складає 2800 кг.
Позивач зазначив, що Акціонерне товариство "Українська залізниця", як перевізник, належним чином не виконав зобов`язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв`язку з чим зобов`язаний відшкодувати позивачу, до якого перейшло право вимоги до залізниці згідно переуступних написів, здійснених одержувачем, збитки у розмірі 63 102,89 грн., заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничних накладних № 52435674, № 52435666, № 52729514, № 52715281, № 52715133, № 52715299, №52727161, № 5272233.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.
Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Згідно з ч. 1 ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Частиною 5 ст. 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.
За змістом ст. 307 ГК України, ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.
Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.
Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).
Статтею 6 Статуту визначено, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача і супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції до місця призначення.
Відповідно до ст. 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.
Статтею 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.
За приписами ст. 37 Статуту під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.
Матеріалами справи (залізничні накладні № 52435674, № 52435666, 52729514, №52715281, № 52715133, 52715299, № 52727161 та № 52722303) підтверджується прийняття вантажу до перевезення АТ "Укрзалізниця" (перевізник) від ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення - Курахівка Донецької залізниці до станції призначення - Бурштин Львівської залізниці.
Згідно з ч. 2 ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.
Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.
Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.
Згідно з приписами ст. 52 Статуту на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.
Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.
Відповідно до ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.
Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.
Відповідно до п. 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855 (далі - Правила складання актів), дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.
Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами:
- № 388103/192 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №61837720 складає 2750 кг.;
- № 388103/193 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №52595253 складає 3700 кг.;
- № 388103/194від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №63486740 складає 3700 кг.;
- № 388103/195 від 11.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №58940701 складає 5450 кг.;
- № 388103/200 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №53524666 складає 4650 кг.;
- № 388103/201 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №59956110 складає 1550 кг.;
- № 388103/202 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №62601810 складає 3700 кг.;
- № 388103/203 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №60454519 складає 5300 кг.;
- № 388103/204 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №62611066 складає 4900 кг.;
- № 388103/206 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №55329718 складає 2100 кг.;
- № 388103/207 від 29.11.2019, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №60520137 складає 2800 кг.
Фактична нестача вантажу у вагоні № 61837720 становить 2,05 т., у вагоні №52595253 становить 3 т., у вагоні № 63486740 становить 3,05 т., у вагоні № 58940701 становить 4,75 т., у вагоні № 53524666 становить 3,969 т., у вагоні №59956110 становить 0,865 т., у вагоні № 62601810 становить 3,016 т., у вагоні № 60454519 становить 4,61 т., у вагоні № 62611066 становить 4,215 т., у вагоні № 55329718 становить 1,4 т. та у вагоні №60520137 становить 2,1 т.
З огляду на те, що вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту та Правил складання актів, місцевий господарський суд обґрунтовано визнав ці акти належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.
Будь-які зауваження щодо форми, порядку складання, змісту вказаних комерційних актів та посадових осіб, які їх підписали, а також факти їх опротестування з боку сторін, у матеріалах справи відсутні.
Згідно з пп. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
У статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються як втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Статтею 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 623 ЦК України для застосування таких правових наслідків порушення зобов`язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов`язань.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2019 у справі № 910/13407/18.
Факт нестачі за спірним перевезенням підтверджений комерційними актами, які є належними і допустимими доказами відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України.
Відповідачем не було спростовано подані позивачем докази на підтвердження заподіяння збитків у зв`язку з частковою втратою вантажу, що сталася з вини перевізника, як і не надано жодних доказів на підтвердження того, що недостача прийнятого залізницею без зауважень до перевезення вантажу виникла з незалежних від нього причин.
Відповідно до ст.ст. 130, 133 Статуту одержувач вантажу має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу за умови пред`явлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу. Передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені. Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.
Так, п. 2 Правил заявлення та розгляду претензій (ст.ст. 130-137 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, встановлено, що згідно з статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.
Як вбачається з матеріалів справи, Акціонерним товариством "ДТЕК Західенерго" видано Довіреність № 159/ЗЕ/2019 від 24.04.2019, якою уповноважено Івахіва О.О., в.о. директора Відокремленого підрозділу "Бурштинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК Західенерго" та Білика А.Я. , головного бухгалтера Відокремленого підрозділу "Бурштинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК Західенерго", передавати вантажовідправникам право на пред`явлення претензій та позовів до Акціонерного товариства "Українська залізниця" у зв`язку з незбереженням вантажу.
Із залізничних накладних № 52435674, № 52435666, № 52729514, № 52715281, №52715133, № 52715299, № 52727161, № 5272233 вбачається, що директором Відокремленого підрозділу "Бурштинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК Західенерго" Івахівим О.О. та головним бухгалтером Відокремленого підрозділу "Бурштинська теплова електрична станція" АТ "ДТЕК Західенерго" Білик А.Я. здійснено переуступні написи, відповідно до яких право на пред`явлення, зокрема позовів у зв`язку з нестачею вантажу, передано ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська".
Відповідно до ч. 3 ст. 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.
У силу положень ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.
Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).
Згідно зі ст. 115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.
На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано довідки вантажовідправника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" № 1005-12 від 11.12.2019, а також вантажоодержувача - Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"  № 1/226 від 05.12.2019, № 1/227 від 05.12.2019, № 1/232 від 05.12.2019, № 1/234 від 05.12.2019, № 1/228 від 05.12.2019, № 1/229 від 05.12.2019, № 1/230 від 05.12.2019, № 1/231 від 05.12.2019 щодо ціни 1 тони вугільної продукції, скріплені печатками підприємств, що узгоджується зі ст. 115 Статуту.
У п. 2.7 роз`яснень президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 зазначено, що згідно зі ст. 924 ЦК України, ст. 314 ГК України та ст.ст. 114, 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов`язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.
З урахуванням викладеного, з огляду на те, що положення ст. 115 Статуту не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, місцевий господарський суд обґрунтовано визнав надані позивачем довідки про вартість вугільної продукції належними та допустимими доказами на підтвердження вартості відправленого вантажу.
При цьому, у позовній заяві позивач зазначив, що оскільки він не є ані постачальником, ані покупцем спірного вугілля, тому не має можливості надати докази оплати вантажу. 
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд правомірно вказує на безпідставність доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, стосовно того, що позивачем не надано доказів оплати вантажу та як наслідок не доведено наявність шкоди. 
Крім того, згідно з положеннями договору № 608-ПУ-ПТП від 28.12.2017, укладеного між ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" як виконавцем та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" як замовником, вантажоодержувач (замовник) не зобов`язаний оплачувати прийняте ним вугілля (концентрат), оскільки предметом договору є надання виконавцем (позивачем) замовнику послуг зі збагачення вугілля, а не його купівля-продаж.
Отже, позивач у цій справі не є власником втраченого майна, а виступає виконавцем за договором збагачення вугілля та вантажовідправником, а права на подання позову йому були передані отримувачем вугілля.
Отже, вартість вантажу, яка є базою для вирахування суми збитків, які підлягають відшкодуванню перевізником, доведена позивачем належними та допустимими доказами у справі, внаслідок чого заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.08.2018 у справі № 910/22324/16 та від 16.10.2019 у справі № 910/16904/18.
Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.
Згідно з п. "г" ст. 111 Статуту залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.
Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 (далі - Правила видачі вантажів), визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.
При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажу, зданого до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; 1% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, для мінерального палива.
З матеріалів справи вбачається, що вантажовідправник передав відповідачу для перевезення вугілля кам`яне, яке відповідно до Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), Митного тарифу України, встановленого Законом України № 584-VII від 19.09.2013 (Група 27 Палива мінеральні; нафта і продукти її перегонки; бітумінозні речовини; воски мінеральні) та розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України № 163 від 19.03.2002, є мінеральним паливом.
Згідно з ДСТУ 4083-2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива Wrt повинна бути не більше 16,0%.
З урахуванням п. 27 Правил видачі вантажів, з огляду на те, що втраченим вантажем за залізничними накладними № 52435674, № 52435666, № 52729514, № 52715281, №52715133, № 52715299, № 52727161, № 5272233 було вугілля кам`яне, а дані, зазначені в графі 20 цих накладних, не містять відомостей про те, що у вугіллі кам`яному показник вологи перевищує гранично допустиму норму, і відповідачем під час вирішення спору такого перевищення не доведено, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем при розрахунку збитків обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу.
Колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку збитків, погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що такий розрахунок є вірним, а сума збитків, заподіяних внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 63  102,89 грн.
За таких обставин, з огляду на встановлений судом факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності вини перевізника за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, господарський суд першої інстанції дійшов вірних висновків про обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" до АТ "Укрзалізниця" про стягнення суми збитків, які виникли у зв`язку з незбереженням вантажу при перевезенні, у розмірі 63  102,89 грн., та наявність правових підстав для їх задоволення.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі
Доводи відповідача стосовно того, що позивачем не надано доказів оплати вантажу, не приймаються до уваги.
Згідно з договором № 608-ПУ-ПТП від 28.12.2017, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська" як виконавцем та Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" як замовником, вантажовідправник (виконавець) не зобов`язаний оплачувати прийняте ним вугілля (концентрат), оскільки предметом договору є надання виконавцем (позивачем) замовнику послуг зі збагачення вугілля, а не його купівля-продаж.
Позивач в цій справі не є власником втраченого майна, а виступає виконавцем за договором збагачення вугілля та вантажовідправником, права на подання позову йому були передані отримувачем вугілля, у зв`язку з чим вартість вантажу, яка є базою для вирахування суми збитків, які підлягають відшкодуванню перевізником, доведена позивачем належними та допустимими доказами у справі, внаслідок чого заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 10.08.2018 в справі № 910/22324/16 та від 16.10.2019 в справі № 910/16904/18.
У даному випадку в матеріалах справи наявні довідки вантажовідправника - ТОВ "ЦЗФ "Курахівська", а також вантажоодержувача - ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" щодо ціни 1 тони вугільної продукції. При цьому, обидві ці сторони в розумінні ст.ст. 130, 133 Статуту залізниць України мають право на пред`явлення претензії щодо нестачі вантажу до АТ "Українська залізниця".
Відповідна правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 910/963/17 та від 13.03.2019 у справі № 905/748/17.
В свою чергу, у матеріалах даної справи наявні довідки вантажоодержувача та відправника про вартість вугільної продукції по кожному вагону, в яких було виявлено нестачу вантажу, із зазначенням усіх спірних залізничних накладних.   
Судом першої інстанції перевірено наявний у матеріалах справи розрахунок ціни позову (розміру збитків у вигляді недостачі вантажу) та встановлено його відповідність наведеним вище нормам законодавства, а також арифметичну правильність.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку стосовно того, що вантажоодержувач передав право на пред`явлення претензії та позову за залізничними накладними позивачу (вантажовідправнику), що підтверджується належним чином оформленими та засвідченими печатками вантажоодержувача переуступними підписами вантажоодержувача на вказаних залізничних накладних.
Крім того, колегія суддів, повторно дослідивши клопотання представника відповідача про витребування доказів у АТ "ДТЕК Західенерго", яке не є стороною у справі, погоджується з висновками суду першої інстанції про залишення його без задоволення, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій з метою витребування доказів у позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі її регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 у справі №910/4068/20.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                                                 ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі її регіональної філії "Львівська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 у справі №910/4068/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2020 у справі №910/4068/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/4068/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                Ю.Б. Михальська