ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4774/20  Номер провадження 22-ц/814/601/21	Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі головуючого судді Абрамова П.С., суддів Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу представника АТ КБ «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2020 року.
у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,- 
ВСТАНОВИВ:
короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;
У вересні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В своєму позові прохає, стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 31.01.2011 року у розмірі 28959,85 грн. станом на 15.09.2020 року, яка складається з наступного: 
28593,19 грн - заборгованість за тілом кредиту;
В т.ч. 0,00- заборгованість за поточним тілом кредиту;
28593,19 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;
0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
366,66 грн.- нарахована пеня;
0,00 грн.- нараховано комісії.
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.
короткого змісту вимог апеляційної скарги;
З даним рішенням не погодилися АТ КБ «ПриватБанк» та оскаржили його в апеляційному порядку.
узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;
Вважають рішення суду першої інстанції таким, що є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого і незаконного рішення суду.
Вказує, що відповідно до договору б/н від 31.01.2021 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6% на місяць на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Зазначає, що виписка про рух коштів клієнта є первинним документом та підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів.
Таким чином, вважають, що виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції.
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 15.09.2020 року має заборгованість - 28959,85 грн., з яких: 28593,19 заборгованість за простроченим тілом кредиту; 366,66 грн. нарахована пеня.
Вважають, що суд порушив порядок встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 31.01.2011 згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок 300 грн.
Протягом користування кредитною карткою кредитний ліміт змінювався , останнє збільшення кредитного ліміту до 5 000 грн відбулося 14.02.2017.
17.02.2019 кредитний ліміт був зменшений до 00.00 грн.
Позивач за несвоєчасне виконання відповідачем умов договору нарахував заборгованість за кредитом станом на 15.09.2020 у розмірі 28 959.85 грн, з яких: 28593.19 грн заборгованість за тілом кредиту, 366.66 нарахованої пені.

Суд першої інстанції встановлено , що станом на 11.04.2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором становила 5006 грн. 20 коп.. 
За період з 14.10.2017 року по 12.11.2019 року відповідач сплатила на користь банку 29530 грн. таким чином заборгованість перед банком у відповідача відсутня. 
Встановивши вказані факти , місцевим судом в задоволенні позовних вимог було відмовлено.
Апеляційний суд, вважає, що висновки місцевого суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Місцевий суд вірно встановив, що підписана відповідачем анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 31.01.2011 року не містить умов щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами та штрафних санкцій .
( а.с. 13) 
Долучені до матеріалів справи Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та копія Умов та правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП -2010-256 не підписані відповідачем у справі .
( а. с. 14-39)
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Таким чином нарахування позивачем відсотків та штрафних санкцій не відповідає вимогам матеріального права.
Щодо наявності заборгованості за тілом кредиту.
Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки04.02.2011 року відповідач отримала кредитну картку з кредитним лімітом 300 грн, який 14.02.2017 року збільшений до 5 000 грн., а з 17.02.2019 року становить 0 грн. ( а.с.11)
З виписки з особового рахунку вбачається, що 04.02.2011 року відповідач отримала кредитну картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 05.14 року. станом на 24.06.2015 рок заборгованість за даною кредитною карткою відсутня.
В лютому 2015 року отримала кредитну картку № НОМЕР_2   з терміном  дії до  02.2019  року .  На час отримання вказаної кредитної картки заборгованість відповідача була відсутня. Станом  на  26.09.2016  року  заборгованість за вказаною кредитною карткою була  відсутня. В подальшому платіжні операції з даною кредитною карт кою не проводилися.
17.01.2017  року відповідач отримала кредитну картку № НОМЕР_3 з терміном дії до серпня 2020 року. 
За даною кредитною карткою був встановлений кредитний ліміт 5000 грн. В лютому 2017 року відповідач придбав товар в магазині « Алло» на суму 11723 грн, 07 коп. за сервісом « Оплата частинами».
З виписки з особового рахунку слідує, що використання даної платіжною картки відповідачем було здійснено 07.04.2017 року - придбання продуктів в магазині «Гоголівський» в м. Полтаві на суму 32грн. 55 коп. заборгованість за даною кредитною карткою становить 4986 грн. 20 коп. 
Після зазначеної дати на картка відповідача була поповнена на загальну суму 29 500 грн., що повністю погашає наявну заборгованість відповідача за тілом кредиту з врахуванням як розміру кредитного ліміту 5000 грн так і придбання товару за сервісом « Оплата частинами» на суму 11723 грн.
За розрахунками банку заборгованість за тілом кредиту відповідача станом на квітень 2020 року становить 28959 грн. 85 коп.
Аналіз  виписки  з особового рахунку    вказує,  що вказана  заборгованість     формувалася  як  сума   самостійно нарахованих банком  відсотків  та  штрафних санкцій  за кредитною карткою  НОМЕР_4  , та з 2017 року позивачем проводилося нарахування за відсотками та штрафним санкціями за на кредитну картку №  НОМЕР_1 , термін дії якої сплив 05.14 року та по якій була відсутня заборгованість, що не передбачено укладеним між сторонами договором та не відповідає вимогам закону.
За таких обставин висновки місцевого суду про відсутність у відповідача заборгованості за кредитним договором відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам матеріального та процесуального права.
мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;
Доводи апеляційної скарги щодо правомірності нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами є безпідставними з наведених вище мотивів.
При розгляді справи місцевий суд надав оцінку доказам наявним в матеріалах справи, в тому  числі  і виписці  з  особового рахунку  відповідача , детальний аналіз якої свідчить про відсутність у відповідача заборгованості за тілом кредиту, а нарахування відповідачем відсотків та штрафних санкцій не відповідає змісту укладеного між сторонами кредитного договору. 
Не спростовують висновки місцевого суду і доводи щодо неврахування місцевим судом правових висновків Верховного Суду у справах № 444/9519/12, 200/564/7/18.
Місцевий суд вирішуючи спір вірно застосував відповідно до фактичних обставин справи правові позиції Верховного Суду , при розгляді аналогічних справ, в тому числі, щодо права банку нараховувати відсотки та штрафні санкції за у мов коли відповідачем не підписані умови та правила надання банківських послуг та умови щодо тарифів банку. 
Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.
висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;
у відповдіності з вимогами ст. 375 ЦПК України Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права , підстави для зміни чи скасування рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2020 року відсутні.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції скарги компенсації не підлягають.
Керуючись ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 14 грудня 2020 року -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                        П.С. Абрамов

Судді                                                                        С.М. Бондаревська

                                                                               Л.І. Пилипчук