ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«22» лютого 2021 року
м. Харків
справа № 638/13673/15-ц
провадження № 22ц/818/1218/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивач – Моторне (транспортне) страхове бюро України, представниця позивача – Марченко Н.М.,
відповідач – ОСОБА_1 , представник відповідача – ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року в складі судді Шестака О.І.
в с т а н о в и в:
У серпні 2015 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, та просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти у розмірі понесених витрат, а саме 26 067,60 грн та вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2016 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України – задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі понесених витрат в сумі 26 067,60 грн, судові витрати по справі в розмірі 260,67 грн.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 через представника звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду – задоволено, скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2016 року та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 05 серпня 2020 року о 10-30 годині.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України – залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду Моторне (транспортне) страхове бюро України подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно залишив позовну заяву без розгляду, оскільки 19 жовтня 2020 року відбулось перше судове засідання, у яке представник позивача не з`явилась без поважної причини та не повідомила причини неявки. Вказав, що судове засідання, призначене на 14 вересня 2020 року, представник позивача просила відкласти у зв`язку з її хворобою, на підтвердження чого у матеріалах справи містяться відповідні докази. На судове засідання, призначене на 19 жовтня 2020 року, представник не прибула у зв`язку з участю у іншій справі у Фрунзенському районному суді м. Харкова, про що не встигла повідомити суд. 

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України необхідно задовольнити, ухвалу суду – скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач належним чином повідомлений про розгляд справи та повторно не з`явився у судове засідання без поважних причин, що є підставою для залишення позову без розгляду.

Проте, судова колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до частини 5 статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи.

Аналогічні висновки висловлені в судових рішеннях Верховного Суду від 28 січня 2019 року у справі № 346/3736/15-ц (провадження № 61-1420ск19), від 31 січня 2019 року у справі № 442/2263/18 (провадження № 61-48691ск18), від 25 березня 2019 року у справі № 346/3736/15-ц (провадження № 61-4960ск19).

Вирішуючи питання про залишення позову без розгляду, суд повинен врахувати всі умови залишення заяви без розгляду у сукупності. Відсутність хоча б однієї із умов не дає права суду залишати позов без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2016 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України – задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 на його користь грошові кошти у розмірі понесених витрат в сумі 26 067,60 грн, судові витрати по справі в розмірі 260,67 грн.

У лютому 2020 року ОСОБА_1 через представника звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2020 року заяву представника ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду – задоволено, скасовано заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2016 року та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 05 серпня 2020 року о 10-30 годині.

Після скасування заочного рішення суду справа призначалась до розгляду тричі, а саме на 05 серпня 2020 року, 14 вересня 2020 року та 19 жовтня 2020 року.

05 серпня 2020 року розгляд справи відкладено на 14 вересня 2020 року у зв`язку із зайнятістю головуючого-судді у розгляді кримінальної справи (а. с. 82).

Про розгляд справи, призначений на 14 вересня 2020 року позивач повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням (а. с. 91).

11 вересня 2020 року представниця позивача – ОСОБА_3 подала до суду заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 14 вересня 2020 року о 14-30 годині, у зв`язку з її хворобою (а. с. 84). На підтвердження поважності причин неявки надала копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого №16484, з якої вбачається, що вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 05 вересня 2020 року по 07 вересня 2020 року у зв`язку з закритою черепно-мозковою травмою, струсом головного мозку, забоями, саднами м`яких тканин голови, обличчя та кінцівок, рваною раною лівого стегна та травмою правого очного яблука. Травми отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 16-17).

Разом з апеляційною скаргою представницею позивача подано копії листків непрацездатності, виписки з історії хвороби, виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 17057, з яких вбачається, що вона 05 вересня 2020 року отримала травми у дорожньо-транспортній пригоді, після чого з 05 по 07 вересня 2020 року, з 07 по 14 вересня 2020 року та з 14 по 21 вересня 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні (а. с. 108-111).

14 вересня 2020 року розгляд справи відкладено на 19 жовтня 2020 року (а. с. 88).

Про розгляд справи, призначений на 19 жовтня 2020 року позивач повідомлений, що підтверджується поштовим повідомленням (а. с. 94).

У судове засідання, призначене на 19 жовтня 2020 року о 10-15 годині представниця позивача не з`явилась, причини неявки не повідомила.

Системний аналіз норм статей 223, 257 ЦПК України свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності /неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його незалежно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання ним заяви про розгляд справи за його відсутності.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 756/8612/16-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 569/347/16-ц, від 28 лютого 2019 року у справі № 752/9188/13-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 310/12817/13, від 06 червня 2019 року у справі № 760/3301/13-ц, від 20 червня 2019 року у справі № 522/7428/15, від 26 вересня 2019 року у справі№ 295/19734/13-ц, від 07 жовтня 2019 року у справі № 612/403/16-ц, від 27 березня 2020 року у справі № 522/22303/14-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18.

Отже, повторна неявка позивача не пов`язується із поважністю причин неможливості брати участь у розгляді справи. Разом з тим, судом береться до уваги сам факт повідомлення причин неприбуття його до суду.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 336/5225/18, провадження № 61-14843св19.

Матеріали справи свідчать про те, що представниця позивача повідомила про причини неявки в судове засідання 14 вересня 2020 року, що унеможливлює залишення позову без розгляду.

Крім того, як відзначив Європейський Суд з прав людини у рішенні «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

У справі «Церква села Сосулівка проти України» у рішенні від 28 лютого 2008 року, де релігійна організація заявника була змушена звернутися за судовим захистом, проте безуспішно, Європейський Суд з прав людини у пункті 53 вказав, що така ситуація прирівнюється до відмови у здійсненні правосуддя, що порушує саму суть права заявника на доступ до суду, яка гарантується пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загалом Європейський Суд з прав людини у своїй практиці критично оцінює надмірну формалізованість вимог національного законодавства різних держав-учасниць, що перешкоджають доступу до суду.

Колегія суддів вважає за необхідне також взяти до уваги, що вказана справа тривалий час перебуває на розгляді суду першої інстанції, а саме з серпня 2015 року, по ній уже ухвалювалось заочне рішення суду, позивач протягом розгляду справи не допускав зловживань своїми правами.

Обставин справи, які б свідчили про те, що позивач здійснює свої права та обов`язки недобросовісно, не встановлено. При цьому, позивач не відмовлявся в будь-який опосередкований спосіб від своїх вимог і в матеріалах справи відсутні беззаперечні докази про втрату його інтересу до власної позовної заяви, а відтак, використаний судом процесуальний засіб у виді залишення позовної заяви без розгляду не є пропорційним досягнутій цілі обмеження позивача.

Такий висновок відповідає викладеному у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 756/13550/16-ц, провадження № 61-12557св20.

Як вбачається з матеріалів справи, явка позивача до суду обов`язковою не визнана, усі наявні у нього докази подані разом з позовною заявою.

Зі змісту оскаржуваної ухвали не вбачається обґрунтування неможливості розгляду спору по суті за наявними матеріалами справи, не зазначено, яким чином неявка позивача в судове засідання у цьому випадку перешкоджала вирішенню спору по суті за наявними у матеріалах справи доказами, не вказано, які саме вимоги суду не було виконано позивачем.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позовної заяви без розгляду колегія суддів вважає передчасним.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
                                          п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України – задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2020 року - скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                 І.В. Бурлака

Судді                                                         О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 26 лютого 2021 року.