Ухвала
Іменем України    
    
29 січня 2021 року
м. Київ
 
справа № 367/6871/20
провадження № 61-776ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Є., розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, збитків та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» (далі - ТОВ «Фреш ЛТД») про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, збитків та моральної шкоди, одночасно подав заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», в межах суми заявлених вимог, а саме: за договором купівлі-продажу майнових прав кошти у розмірі 358 980 грн, збитки в розмірі 376 020 грн, 20 000 грн моральної шкоди та витрати на правничу допомогу в розмірі 336 500 грн.
Заява мотивована тим, що на час подання позову існує гостра необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, що містяться на його банківському рахунку, оскільки не застосування такого заходу може призвести до порушення його прав та законних інтересів.
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову 755 000 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання рішення суду, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про доцільність накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах ціни позову.
Постановою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2020 року змінено та накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Фреш ЛТД», які знаходяться на поточному рахунку товариства, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 у розмірі 358 980 грн. В іншій частині заяви відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про можливість забезпечення позову в частині накладення арешту на грошові кошти в розмірі 358 980 грн, які були фактично сплачені позивачем за договором та про повернення яких не заперечує відповідач.
ТОВ «Фреш ЛТД» засобами поштового зв`язку 15 січня 2021 року подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення заяви про забезпечення позову та в цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у забезпечені позову. При цьому посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дослідили необхідність забезпечення позову, не встановили підстав, які унеможливлять виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову. 
Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються лише в частині задоволення заявлених вимог.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Встановивши, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, зробив обґрунтований висновок про наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Згідно частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 жовтня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фреш ЛТД» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав, стягнення грошових коштів, збитків та моральної шкоди.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков 
 
                                                                                                   М. Є. Тітов