УХВАЛА

25 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/3999/20
адміністративне провадження № К/9901/2192/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:          
судді-доповідача - Тацій Л.В.,
суддів: Стеценка С.Г., Стрелець Т.Г.,
перевіривши касаційну скаргу Ліквідаційної  комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив:
визнати бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерства внутрішніх справ України щодо незарахування періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) з 01 травня 2014 року по 12 березня 2018 року по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області до вислуги років для призначення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишення заяви позивача на призначення пенсії з 13 березня 2018 року та доданих до неї документів без реалізації протиправною;
зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у вислугу років позивача для визначення права та розміру пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період з 01 травня 2014 року по 12 березня 2018 року по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області та визначити загальну вислугу років для призначення пенсії в календарному обчисленні 23 роки     08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів;
зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області виготовити та направити до уповноважених органів довідку про грошове забезпечення з обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення), премії, та грошовий атестат позивача з 01 березня 2016 року по лютий 2018 року включно (за останні 24 місяці) виходячи з сум окладів, надбавок, премій, які сплачені за цей період, як компенсація за час вимушеного прогулу;
зобов`язати Державну установу «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерство внутрішніх справ України прийняти заяву позивача про призначення пенсії з 13 березня 2018 року, оформити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання (за встановленою формою) про призначення пенсії, та документи про призначення позивачу пенсії за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з урахуванням вислуги в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні          32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення у таких розмірах: посадового окладу - 1   450 грн, окладу за спеціальним званням полковник міліції - 135 грн, надбавки за вислугу років (35%) - 554,75 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань (50%) - 1 069,88 грн, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 217,5   грн, надбавка за службу в спецпідрозділах по боротьбі з організованою злочинністю (50%) - 725 грн, премії (367,2%) - 5 323,89 грн.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію позивачу з 13 березня 2018 року за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з вислугою в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців      10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення у таких розмірах: посадового окладу - 1 450 грн, окладу за спеціальним званням полковник міліції - 135 грн, надбавки за вислугу років (35%) - 554,75 грн, надбавки за виконання особливо важливих завдань (50%) - 1 069,88 грн, надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15%) - 217,5 грн, надбавка за службу в спецпідрозділах по боротьбі з організованою злочинністю (50%) - 725 грн та премії (367,2%) - 5 323,89 грн, на підставі документів надісланих Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерства внутрішніх справ України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково:
визнано бездіяльність Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» щодо незарахування періоду проходження служби (час вимушеного прогулу) з 01 травня 2014 року по 12 березня 2018 року по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області до вислуги років для призначення пенсії відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишенні заяви ОСОБА_1 на призначення пенсії з 13 березня 2018 року та доданих до неї документів без реалізації, - протиправною;
зобов`язано ГУМВС України в Одеській області, ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерство внутрішніх справ України, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати у вислугу років ОСОБА_1 для визначення права та розміру пенсії за вислугою років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» період з 01 травня 2014 року по 12 березня 2018 року по посаді начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області та визначити загальну вислугу років для призначення пенсії в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів;
зобов`язано ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області» та Міністерство внутрішніх справ України прийняти заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з 13 березня 2018 року, оформити та надіслати до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання (за встановленою формою) про призначення пенсії, та документи про призначення ОСОБА_1 за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з урахуванням вислуги в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення;
зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 13 березня 2018 року за посадою начальника УБОЗ ГУМВС України в Одеській області з вислугою в календарному обчисленні 23 роки 08 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 32 роки 11 місяців 10 днів, із зазначенням основних та додаткових видів грошового забезпечення.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 17 грудня 2020 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня                         2020 року   залишив без змін.
Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права відповідач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 19 січня 2021 року, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі колегією суддів встановлено таке.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13   КАС України.
Згідно частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Таким чином, справа в силу пункту 3 частини шостої статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності, яку суд першої інстанції розглянув за правилами спрощеного позовного провадження.
Судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), підлягають касаційному оскарженню у виключних випадках, перелік яких передбачений підпунктами «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
На обґрунтування права на касаційне оскарження заявник зазначає, що касаційний розгляд цієї справи стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, проте доводи касаційної скарги, наведені на підтвердження права на касаційне скарження судових рішень у справі незначної складності, посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, мають загальний характер.
Скаржником не обґрунтовано, в чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.
В решті, відповідач на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з встановленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами та наданою їм правовою оцінкою не дають підстав для висновку про наявність в даному випадку обставин, наведених у підпункті «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, та такі обставини не вбачаються з поданих матеріалів касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає справи, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
Зазначене узгоджується з Рекомендаціями № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумачення закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.
Зазначене дає підстави вважати, що за поданою касаційною скаргою оскаржуються судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями 257, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ліквідаційної  комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, Державної установи «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Одеській області», Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.
Надіслати заявнику копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Л.В. Тацій
Суддя                                                                                                    С.Г. Стеценко
Суддя                                                                                                    Т.Г. Стрелець