П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/11224/20	
Головуючий в 1 інстанції: Корой С.М.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
                       головуючого судді -	Кравченка К.В.,	
судді -	Джабурія О.В.	
судді -	Вербицької Н.В.,	
                                        при секретарі - Поповій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня  2020 року у справі за позовом приватного виконавця Виконавчого округу Одеської області ОСОБА_1 до Дисциплінарної комісії приватних виконавців, Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року приватний виконавець Виконавчого округу Одеської області Долинський Микола Миколайович (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до Дисциплінарної комісії приватних виконавців та Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням доповнень, просив:
- визнати протиправним та скасувати протокол-рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 07.10.2020 року №41, в частині притягнення ОСОБА_1 , як приватного виконавця (посвідчення №0046), до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності строком на 3 місяці;
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №3739/5 від 27.10.2020 року про зупинення діяльності приватного виконавця і притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності строком на 3 місяці;
Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що спірним рішеннями позивача безпідставно  було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 на дії позивача, як приватного виконавця, у виконавчому провадженні №60745929 при виконанні виконавчого листа №509/1905/18, виданого 29.10.2019р. Овідіопольським районним судом Одеської області. Як зазначає позивач, при розгляді вказаної скарги дисциплінарна комісія приватних виконавців вийшла за межі її розгляду, оскільки було розглянуто особливості примусового виконання за виконавчим провадженням №62744206, яке не було предметом розгляду скарги. В той же час дисциплінарною комісією не виявлено негативних наслідків, які стосуються виконавчого провадження №60745929, виконавчі дії по якому є предметом скарги ОСОБА_2 .. Позивач зазначає, що допущена ним арифметична помилка в постанові про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_2 не призвела до негативних наслідків, і ця постанова була відкликана позивачем. На думку позивача, застосування Дисциплінарною комісією приватних виконавців до нього дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на 3 місяці не вмотивоване, а також не є співмірним до аналізованих діянь у рамках виконавчого провадження №60745929.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.
17 липня 2020 року гр. ОСОБА_2 було подано до Міністерства юстиції скаргу на дії (бездіяльність) позивача, як приватного виконавця, вчинених в рамках виконавчого провадження №60745929.
Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) було проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності приватного виконавця за виконавчим провадженням №60745929.
За результатами проведеної невиїзної позапланової перевірки в діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 були виявлені ряд порушень, які описані в Довідці Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.08.2020р., в протоколі №41 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 07.10.2020р. та в Поданні про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, і  які полягають в наступному:
1. 16.04.2020 приватним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено на виконання до ПІ «МАКДОНАЛЬДЗ ЮКРЕЙН ЛТД». Цією постановою визначено стягувати із заробітної плати боржника основну винагороду приватного виконавця та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 157 479,47 грн.. При цьому, постановою від 28.11.2019 приватним виконавцем визначений розмір основної винагороди в сумі 147 479,47 грн..Однак перевіркою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження (далі - АСВП) встановлено, що на момент винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.04.2020 приватним виконавцем не виносилась постанова про стягнення витрат виконавчого провадження у розмірі 10 000 грн. та інші постанови, передбачені пунктом 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої  Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (надалі - Інструкція). Відповідно до частини одинадцятої  статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається. З огляду на це, дії приватного виконавця щодо стягнення витрат виконавчого провадження шляхом звернення стягнення на заробітну плату боржника вчинені з порушенням вимог частини одинадцятої  статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  та пункту 2 розділу VI Інструкції.  
2. З відомостей АСВП встановлено, що 05.08.2020 приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №62744206 з примусового виконання постанови про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця від 28.11.2019 №60745929. Стягувачем за цим виконавчим документом є ОСОБА_1 . Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець не може виконувати рішення, за яким стягувачем є сам виконавець. Здійснюючи виконавче провадження № 62744206 приватний виконавець порушив вимоги цієї норми Закону. Частиною четвертою  статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  встановлено, що приватний виконавець зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання чи усунення конфлікту інтересів. Конфліктом інтересів у цілях застосування цього  Закону  вважається суперечність між особистими інтересами державного виконавця або приватного виконавця та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання державним виконавцем або приватним виконавцем його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення примусового виконання рішень.
Ці два порушення стали підставою для винесення наказу Міністерства юстиції України №3739/5 від 27.10.2020 року, яким до позивача застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 строком на 3 місяці. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зазначення позивачем в постанові від 16.04.2020р. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, основної винагороди приватного виконавця та витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 157 479,47 грн., тобто на 10  000 грн. більше, ніж визначений позивачем розмір цієї винагороди в постанові про відкриття виконавчого провадження від 28.11.2019р., є помилкою позивача і постанова  від 16.04.2020р. про звернення стягнення на заробітну була відкликана позивачем.
За висновком суду першої інстанції такі обставини спростовують висновки відповідача про те, що приватним виконавцем при винесенні постанови від 16.04.2020р. про стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника були порушені вимоги частини одинадцятої  статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  та пункту 2 розділу VI Інструкції.
Також суд першої інстанції виходив з того, що оскільки перевірка, за наслідками якої прийняті спірні рішення, проведена на підставі звернення ОСОБА_2 про порушення в рамках виконавчого провадження №60745929, то проведення перевірки дій позивача, як приватного виконавця, вчинених ним в рамках виконавчого провадження № 62744206 виходить поза межі скарги ОСОБА_2 , на підставі якої було ініційовано дисциплінарне провадження відносно позивача.
З цих підстав суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про допущені позивачем порушення при вчиненні виконавчих дій в рамках виконавчого провадження №60745929, як підставу для прийняття спірних рішень.
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.
По-перше, сам факт допущеного позивачем порушення при винесені постанови від 16.04.2020р. про звернення стягнення на заробітну плату боржника, яка була направлена на виконання до ПІ «МАКДОНАЛЬДЗ ЮКРЕЙН ЛТД», і яке полягає у зазначенні в ній основної винагороди приватного виконавця та витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 157 479,47 грн., що на 10000 грн. більше, ніж зазначено у постанові про відкриття виконавчого провадження, має місце незалежно від причин, які зумовили таке порушення, і факту відкликання позивачем постанови від 16.04.2020р..
Таке порушення було вірно кваліфіковано відповідачем, як порушенням вимог частини одинадцятої  статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», якою передбачено, що стягнення з боржника додаткової винагороди приватному виконавцю, а також додаткових витрат, крім визначених Міністерством юстиції України, не допускається.
Те, що вказане порушення було допущено внаслідок помилки позивача, і сам позивач відкликав помилкову постанову від 16.04.2020р., не впливає на правильність кваліфікації допущеного порушення, але має бути враховано при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідно до вимог статті 40 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів» .  
По-друге, під час перевірки було встановлено, що з метою стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, яка визначена у виконавчому провадженні  №60745929 постановою  від 28.11.2019, позивач 05.08.2020 відкрив виконавче провадження №62744206, стягувачем в якому є   ОСОБА_1 , тобто сам позивач. 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець, приватний виконавець не може виконувати рішення, якщо: боржником або стягувачем є сам виконавець, близькі йому особи (особи, які разом проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки з виконавцем (у тому числі особи, які разом проживають, але не перебувають у шлюбі), а також незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням виконавця), пов`язані з ним особи. 
Частиною четвертою  статті 4 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  встановлено, що приватний виконавець зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів, спрямованих на запобігання чи усунення  конфлікту  інтересів.  Конфліктом  інтересів  у  цілях  застосування  цього    Закону вважається суперечність між особистими інтересами державного виконавця або приватного виконавця та його професійними правами і обов`язками, наявність якої може вплинути на об`єктивність або неупередженість під час виконання державним виконавцем або приватним виконавцем його професійних обов`язків, а також на вчинення чи невчинення ним дій під час здійснення примусового виконання рішень.
Колегія суддів погоджується з відповідачем, що відкриття позивачем виконавчого провадження №62744206, стягувачем в якому є сам позивач, суперечить наведеним вище положенням Законів України «Про виконавче провадження» та «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
А враховуючи те, що виконавче провадження №62744206 було відкрито на підставі постанови   від 28.11.2019 про стягнення з боржника ОСОБА_2 основної винагороди приватного виконавця у виконавчому провадженні №60745929, то правомірність відкриття виконавчого провадження №62744206 напряму стосується тих дій та рішень позивача, які підлягали перевірки за скаргою ОСОБА_2 ..
Частиною 1 статті 41  Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень та інших органів»  передбачено, що за вчинення дисциплінарного проступку до приватного виконавця може бути застосовано одне з таких дисциплінарних стягнень: попередження; догана; зупинення діяльності приватного виконавця на строк до шести місяців; припинення діяльності приватного виконавця.
Колегія суддів вважає, що виявлені перевіркою порушення в своїй сукупності надавали відповідачу підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відвічальності, а застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця ОСОБА_1 строком на три місяці було реалізовано відповідачем в межах наданих йому повноважень і не є неспівмірним з допущеними позивачем порушеннями, а тому не може вважатися неправомірним. 
В зв`язку з цим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок невірного застосування норм матеріального права, з прийняттям по справі нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня  2020 року - задовольнити. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року скасувати.
Прийняти по справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Скасувати заходи забезпечення адміністративного позову, застосовані по даній справі ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 29.10.2020р.. 
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.