ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5996/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Вєкуа Н.Г.

ПОСТАНОВА
Іменем України

19 січня 2021 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Коротких А.Ю.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року у справі за зустрічним адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулося до суду з адміністративним позовом, в якому просив стягнути податковий борг з ОСОБА_1 у розмірі 2 743 727,15 грн. 
ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції зустрічну позовну заяву до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якій він просить визнати протиправними та скасувати повністю податкові повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 31.01.2017 року №0000381306 та №0000391306.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.07.2020 первинний позов Головного управління ДПС у м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 2 743 727, 15 грн залишено без розгляду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.10.2020 зустрічний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 31.01.2017 №0000391306 в частині, а саме на суму в розмірі 2 338  590 грн, в іншій частині на суму 170 грн - залишено без змін;
- визнано протиправним та скасовано повністю податкове повідомлення-рішення ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві від 31.01.2017 року №0000381306. У задоволенні іншої частини зустрічного позову відмовлено.
Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (відповідач за зустріним позовом) в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні зустрічного позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані відповідачем податкові повідомлення-рішення є правомірними.
ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом) у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Державною податковою інспекцією в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних сум податків до бюджету платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 за період з 01.01.2015 по 31.12.2015.
За результатами вказаної перевірки контролюючим органом складено акт від 23.12.2016 №362-26-54-13-06-17-3146816130, згідно висновків якого за позивачем встановлені порушення:
- п.п. 164.2.8., пп.164.2.9 п. 164.2 ст. 164, п.п. 170.2.1., п.п. 170.2.2. п.170.2.6 п. 170.2 ст. 170, п.176.1 ст. 176 та п.179.7 ст. 179 Податкового кодексу України (далі - ПК), в результаті чого донараховано податок на доходи фізичних осіб за період що перевірявся на загальну суму 1 870  872 грн.
- п. 16.1 підрозділу 10 XX ПК - не нараховано та не сплачено військового збору у розмірі 140 315, 40 грн.
Державною податковою інспекцією в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києва на підставі висновків акта перевірки 31.01.2017 прийняті податкові повідомлення-рішення:
- №0000391306, яким ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 2 338  760 грн., в т.ч. 1 870  872 грн - основний платіж та 467  888 грн - штрафні санкції, які також включають в себе 170 грн. штрафних санкцій за неподання декларації;
- №0000831306, яким ОСОБА_1 донараховано військовий збір у розмірі 175394,25 грн, в т.ч. 140 315,40 грн. - військовий збір та 35 078, 85 грн. - штрафні санкції.
У зв`язку з несплатою зазначених податкових зобов`язань контролюючим органом було прийнято відносно ОСОБА_1 податкову вимогу №1358-17 від 16.03.2017.
З метою стягнення податкового боргу, Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулось до суду з первісним позовом про стягнення податкового боргу, водночас, ОСОБА_1 , дізнавшись про наявність податкових повідомлень-рішень від 31.01.2017 №0000391306 та № 0000831306, на підставі яких і було прийнято вимогу про сплату боргу, звернувся до суду із зустрічним позовом по скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що враховуючи наявність в матеріалах справи доказів щодо понесення ОСОБА_1 витрат на придбання інвестиційних активів, не врахування контролюючим органів обставин щодо понесення фізичною особою таких витрат, та як наслідок невірного обрахування суми податку на доходи фізичних осіб, а саме з доходу а не прибутку від продажу активів, податкове повідомлення-рішення від 31.01.2017 №0000391306 в частині суми 2 338 590 грн є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги не стосуються рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у задоволенні яких було відмовлено, то колегія суддів рішення суду у цій частині не переглядає.
Відповідно до пункту 162.1.1 статті 162 ПК платниками податку (на доходи фізичних осіб) є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пункт 163.1.1 статті 163 ПК).
Згідно пункту 164.1 статті 164 ПК базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
За пунктом 164.2.9 статті 164 ПК до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються інвестиційний прибуток від проведення платником податку операцій з цінними паперами, деривативами та корпоративними правами, випущеними в інших, ніж цінні папери, формах, крім доходу від операцій, зазначених у підпунктах 165.1.40 і 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу;
Особливості оподаткування інвестиційного прибутку визначені пунктом 170.2 статті 170 ПК, підпунктом 170.2.1 якої визначено, що облік загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами ведеться платником податку самостійно, окремо від інших доходів і витрат. Для цілей оподаткування інвестиційного прибутку звітним періодом вважається календарний рік, за результатами якого платник податку зобов`язаний подати річну податкову декларацію, в якій має відобразити загальний фінансовий результат (інвестиційний прибуток або інвестиційний збиток), отриманий протягом такого звітного року.
Відповідно до пунктів 170.2.2, 170.2.6 статті 170 ПК інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу з урахуванням курсової різниці (за наявності), та його вартістю, що визначається із суми документально підтверджених витрат на придбання такого активу з урахуванням норм підпунктів 170.2.4-170.2.6 цього пункту (крім операцій з деривативами).
До складу загального річного оподатковуваного доходу платника податку включається позитивне значення загального фінансового результату операцій з інвестиційними активами за наслідками такого звітного (податкового) року.
Під терміном "інвестиційний актив" для цілей пункту 170.2 статті 170 ПК розуміється пакет цінних паперів, деривативів чи корпоративні права, виражені в інших, ніж цінні папери, формах, випущені одним емітентом.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі отримання у звітному році позитивного інвестиційного прибутку за операціями з корпоративними правами, фізична особа зобов`язана подати річну податкову декларацію, нарахувавши та сплативши податок на доходи фізичних осіб у розмірі та в порядку, встановленому законом.
При цьому, інвестиційний прибуток розраховується як позитивна різниця між доходом, отриманим платником податку від продажу окремого інвестиційного активу, та його вартістю, що визначається із суми витрат на придбання такого активу.
Відповідно до підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, пункту 162.1 статті 162 ПК тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.
Згідно підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ пункту 163.1 статті 163 ПК об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання);
Підпунктами 1.3-1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК визначено, що ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Отже, база оподаткування військовим збором збігається з базою оподаткування податку на доходи фізичних осіб.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, протягом 2015 року позивачем було укладено ряд договорів купівлі-продажу цінних паперів та, зокрема, отримано від торгівця цінними паперами ТОВ «Арчі Капітал» за договорами купівлі - продажу цінних паперів грошові кошти за продані цінні папери на загальну суму 11 499  920 грн. 
У той же час, протягом 2015 року позивачем було понесено також і витрати на придбання цінних паперів за укладеними договорами купівлі продажу цінних паперів з ТОВ «ЛІМ СЕРВІС» на загальну суму 11 492 254,39 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. 
Згідно викладених вище норм, вказані витрати враховуються при розрахунку інвестиційного прибутку, отриманого платником податку на доходи фізичних осіб. Проте, ці витрати не були враховані відповідачем при здійсненні перевірки та прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Тобто, врахувавши при визначенні бази оподаткування податку на доходи фізичних осіб виключно дохід позивача з продажу цінних паперів, відповідач безпідставно встановив відсутність витрат позивача з їх попереднього придбання.
У свою чергу, посилаючись на пункт 44.6 статті 44 ПК відповідач вказує про те, що надані позивачем документи не можуть бути прийняті судом, оскільки вони не були надані контролюючому органу під час перевірки чи в порядку подання заперечень на акт перевірки, а тому у відповідності до наведеної норми вважається, що такі документи відсутні у платника на час складення звітності.
Надаючи оцінку цим доводам відповідача, колегія суддів звертає увагу на таке.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Згідно пункту 75.1.2 статті 75 ПК документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Згідно пунктів 78.1.1, 78.1.2 статті 78 ПК документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.
Документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки (пункти 79.1, 79.2 статті 79 ПК).
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що посадові особи контролюючого органу вправі здійснити документальну позапланову невиїзну перевірку у разі вручення належним чином платнику податку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки, а також наказу про її призначення, який видається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу за наявності на це визначених ПК підстав.
Так, відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК документи вважаються належним чином врученими, якщо <…> надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси (пункт 45.1 статті 45 ПК).
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що направлені платнику податків за його податковою адресою контролюючим органом документи, у тому числі згаданий вище наказ та повідомлення про проведення перевірки, є такими, що належним чином вручені платнику податків в силу пункту 42.2 статті 42 ПК.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем направлялися на адресу місця реєстрації позивача акт перевірки, податкові повідомлення-рішення, податкова вимога, рішення про опис майна у податкову заставу.
Водночас, матеріали справи не містять доказів направлення позивачу наказу про призначення перевірки із відповідним повідомленням. Відсутні в матеріалах справи також і будь-які докази формування та направлення позивачу запитів чи вимог про надання документів, що пов`язані зі здійсненням операцій зі спірними цінними паперами.
Самі лише докази формування та направлення документів, сформованих (прийнятих) за результатами здійсненої контролюючим органом перевірки (акт, податкові повідомлення-рішення), не свідчать про те, що платник знав чи у встановленому порядку був повідомлений про проведення такої перевірки й мав змогу надавати свої пояснення та документи контролюючому органу.
Наведене у своїй сукупності не дає суду підстави для висновку про неможливість неприйняття при вирішення даної справи документів щодо купівлі спірних цінних паперів відповідно до пункту 44.6 статті 44 ПК, позаяк позивача не було повідомлено про призначення перевірки, а тому він не мав об`єктивної можливості надати відповідачу документи на підтвердження понесення спірних витрат. 
Колегія суддів також враховує, що відповідач не заперечує факту здійснених позивачем операцій з придбання цінних паперів, за яких останнім понесені спірні витрати.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення зустрічного позову.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          А.Ю. Коротких

Повний текст постанови складений 22.01.2021.