УХВАЛА

02 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  911/568/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Бакуліна С.В., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Охоти В.Б.,

представників учасників справи:
позивача - Сидоренко В.А.,
відповідача - Бєлкін Л.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс"

на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Поляк О.І., Кропивна Л.В., Пономаренко    Є.Ю.
від 19.11.2020

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент"
про визнання укладеним договору та зобов`язання вчинити дії.

ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Омокс" звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" про: визнання укладеним договору викупу цінних паперів № 1 від 04.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Омокс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" у редакції, запропонованій позивачем та викладеній у позові; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" надати Центральному депозитарію розпорядження про виконання облікової операції переказу цінних паперів (за формою, наведеною у додатку № 10 до розділу І Регламенту провадження депозитарної діяльності Центрального депозитарію цінних паперів № 1/19 від 12.07.2019 у 2-х примірниках), вказавши в полі розпорядження "Підстава для виконання облікової операції": "переказ на рахунок емітента викуплених у власника цінних паперів", для проведення операції зарахування інвестиційних сертифікатів з рахунку у цінних паперах продавця № 300996- UA40010042 у депозитарній установі АБ "УКРГАЗБАНК" (код у депозитарії ПАТ "НДУ" - № 300996 ) на рахунок у цінних паперах відповідача у депозитарії ПАТ "НДУ" код у депозитарії ПАТ "НДУ" - № НОМЕР_2 ); зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" здійснити розрахунок вартості одного інвестиційного сертифіката пайового венчурного недиверсифікованого закритого інвестиційного фонду "Консент капітал фінанс" станом на день зарахування таких інвестиційних сертифікатів на рахунок у цінних паперах Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" та направити такий розрахунок вартості на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" рекомендованим листом з описом вкладення.

2. Хід розгляду справи

Рішенням Господарського суду Київської області від 20.07.2020 у справі №911/568/20 у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Київської області від 24.07.2020 у справі № 911/568/20 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" про поновлення строку та залишено без розгляду клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" щодо включення до судових витрат позивача витрат на професійну правничу допомогу та долучення доказів таких витрат. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" щодо ухвалення додаткового судового рішення про стягнення з позивача судових витрат задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" 26 700,00 грн в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. В іншій частині вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" відмовлено та покладено на таку особу його витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 129300,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2020 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" залишено без задоволення, а  рішення Господарського суду Київської області від 10.07.2020 та додаткове рішення Господарського суду Київської області від 24.07.2020 у справі № 911/568/20 залишено без змін.

У листопаді Товариство з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 112 000,00 грн.

3. Короткий зміст додаткової постанови суду апеляційної інстанції

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 у справі № 911/568/20 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 66 000,00 грн.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що враховуючи предмет спору, обсяг зібраних доказів, тривалість судових засідань, зміст поданих заяв по суті, заяв з процесуальних питань та клопотань, а також необхідного часу для їх складання, фактичного обсягу послуг, поведінки сторін, значення справи для сторін, враховуючи вартість годин послуг адвоката, наявність клопотання позивача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги з доказами неспівмірності заявлених відповідачем витрат, загальна вартість обґрунтованого обсягу послуг адвоката складає 66 000,00 грн і такий розмір витрат є розумним, відповідає часу, витраченому адвокатом на виконання робіт, що були необхідними у даній справі для представництва інтересів відповідача.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги. Узагальнені доводи касаційної скарги. Доводи інших учасників справи

У касаційній скарзі скаржник просить скасувати додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 у даній справі та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Консент капітал менеджмент" про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Касаційне провадження було відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме: невірне застосування судом апеляційної інстанції частини 9 статті 80 Господарського процесуального кодексу України без урахування висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постановах від 21.08.2018 у справі № 906/612/17, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 29.04.2020 у справі № 920/13/19, від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19 та додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2019 у справі № 2040/6747/18.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав, що відповідно до частини 3 статті 295 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду судових рішень.

5. Позиція Верховного Суду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частини 1 та 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України).

Як вже зазначалось, касаційне провадження у справі відкрито відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Отже, відповідно до положень цих норм касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). 

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №910/17999/16 (пункт 32), від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38), від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40), постанова Верховного Суду України від 21.12.2016 у справі № 910/8956/15).

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що апеляційний господарський суд ухвалив оскаржувану додаткову постанову без урахування висновків, викладених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 906/612/17, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19, від 29.04.2020 у справі № 920/13/19, від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19 щодо застосування частини 9 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки під час розгляду по суті зазначених доводів касаційної скарги Судом встановлено, що у зазначених скаржником постановах Верховного Суду відсутній висновок щодо застосування частини 9 статті 80 Господарського процесуального кодексу України. 

Суд відхиляє посилання скаржника на неврахування судом апеляційної інстанції висновків, викладених у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №2040/6747/18 щодо застосування частини 9 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень не підтверджується, що Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду приймав вказану постанову. Копії наведеної додаткової постанови не було долучено скаржником і до касаційної скарги. 

Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті    1 частини    2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не    отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження.

Будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Омокс" не зазначило та не обґрунтувало у поданій касаційній скарзі.

При цьому колегія суддів зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства.

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика.

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія.

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах "Ейрі проти Ірландії", п.24, Series A № 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява № 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, №      115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (пункт 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у пункті    1 частини    2 статті      287 Господарського процесуального кодексу України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-яких інших підстав касаційного оскарження, передбачених частиною 2 статті    287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник не    зазначив та не    обґрунтував у поданій касаційній скарзі, колегія суддів, відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 911/568/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020.

7. Судові витрати

У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).  

Керуючись статтями 234, 235, пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України, Суд
                    
УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі № 911/568/20 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Омокс" на додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2020 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Н.М. Губенко

Судді                                                                                                  С.В. Бакуліна

                                                                                                           О.А. Кролевець