ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 березня 2021 року
м. Харків 
справа № 643/11423/20
провадження № 22-ц/ 818/1600/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Бурлака І.В.,
сторони справи:
позивач – Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ "УКРГАЗБАНК",
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Єрмак Н.В.,
УСТАНОВИВ: 
У липні 2020 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк (надалі ПАТ АБ, Банк) «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ "УКРГАЗБАНК" звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 2018/ОВР/278-000606 від 26.11.2018 в розмірі 21 491,75 грн та судових витрат.
Позов мотивований тим, що 26 листопада 2018 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2018/ОВР/278-000606 (надалі Договір) про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платежів засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК". Згідно умов договору ОСОБА_1 на картковий рахунок встановлено ліміт дозволеного овердрафту в розмірі 10000 грн на картковому рахунку з максимальною сумою ліміту дозволеного овердрафту 300000 грн зі строком дії до 25.11.2019 з базовою відсотковою ставкою за користування овердрафтом 30% річних, а бо 48% річних в разі наявності простроченої заборгованості за кредитом. Комісійна винагорода за надання кредиту становить 4%. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору станом на 29.04.2020 утворилась заборгованість у розмірі 21491,75 грн, яка складається з: поточної заборгованості по кредиту у розмірі 8972,42 грн; простроченої заборгованості по кредиту у розмрі 6798,30 грн; поточної заборгованості по процентам у розмірі 298,59 грн; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 5422,44 грн.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року позов ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2018/ОВР/278-000606 від 26.11.2018 року розмірі 21491,75 грн та судовий збір у розмірі 2102 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач взятих на себе за договором кредиту зобов`язань щодо повернення отриманих у кредит коштів належним чином не виконав, правовими наслідками чого є стягнення з нього заборгованості за кредитним договором.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову. В якості доводів апеляційної скарги посилається на те, що підписана анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не можу бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені. Споживач не був повідомлений про умови кредитування. Крім того, зазначає, що є відповідач є військовослужбовцем, на даний час проходить військову службу за контрактом. Відповідно до ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" усіх військовослужбовців звільнено від сплати процентів, штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань перед Банком з початком особливого періоду в державі, а саме з 18 березня 2014 року. 
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без мін посилаючись на те, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 29.04.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 21491,75 грн. Крім того, після отримання кредитних коштів на підставі кредитного договору, позичальник не повідом Банк про те, що він став військовослужбовцем, що є підставою враховувати в кредитних взаємовідносинах сторін положення зазначеного Закону. Про це стало відомо лише з апеляційної скарги, а тому вважають, що рішення законне та обґрунтоване.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.2 ст. 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Судовим розглядом установлено, що 26 листопада 2018 року між ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2018/ОВР/278-000606 (надалі Договір) про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платежів засобів та надання послуг за платіжними картками ПАТ АБ "УКРГАЗБАНК". Згідно умов договору ОСОБА_1 на картковий рахунок встановлено ліміт дозволеного овердрафту в розмірі 10000 грн на картковому рахунку з максимальною сумою ліміту дозволеного овердрафту 300000 грн зі строком дії до 25.11.2019 з базовою відсотковою ставкою за користування овердрафтом 30% річних, а бо 48% річних в разі наявності простроченої заборгованості за кредитом. Комісійна винагорода за надання кредиту становить 4% (а.с. 10-11).
Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 29.04.2020 становить 21491,75 грн, яка складається з: поточної заборгованості по кредиту у розмірі 8972,42 грн; простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 6798,30 грн; поточної заборгованості по процентам у розмірі 298,59 грн; простроченої заборгованості по процентам у розмірі 5422,44 грн (а.с. 8-9).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК Україниу разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частина перша статті 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вказаним договором.
Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконаням, проведеним належним чином.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 належним чином кредитний договір № 2018/ОВР/278-000606 від 26.11.2018 року не виконав у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за кредитом, яка складається 8972,42 грн - заборгованість по кредиту та 6798,30 грн - прострочена заборгованість по кредиту. Проте, не може погодитися з рішенням суду в частині стягнення поточної заборгованості по процентам у розмірі 298,59 грн та простроченої заборгованості по процентам у розмірі 5422,44 грн.
З Витягу наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по строковій частині) № 226 від 07.10.2019 вбачається, що ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення, який відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України від 04.10.2018 року № 81 о/с прийнятий на військову службу за контрактом на 3 роки з 04.10.2019 по 04.10.2022 року, та призначити стрільцем - санітаром 2-го відділення 3-го патрульного взводу 2-ї патрульної роти патрульного батальйону (ВОС 100915П/658), присвоївши первинне військове звання "солдат" призваного через Новобаварський РВК м. Харкова (а.с. 39).
16 вересня 2020 року Головним управлінням Національної гвардії України було видано Посвідчення серії НОМЕР_2 – безтермінове і дійсне на всій території України, відповідно до якого ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій (а.с. 50).
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем за контрактом, відтак на нього поширюється дія Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 3 Розділу II Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію», проведення якої здійснено на визначеній території України, в тому числі на території Харківської області, від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.
Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави стверджувати, то у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Відповідно до частини 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.
Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц, провадження №61-21025св18.
У постановах Верховного Суду, від 14 лютого 2018 року у справі №131/1449/16-ц (касаційне провадження №61-4157св18); від 14 лютого 2018 року у справі №727/2187/16-ц (касаційне провадження №61-3951св18); від 20 лютого 2018 року у справі №640/4439/16-ц (касаційне провадження №61-4304св18); від 21 лютого 2018 року у справі №211/1546/16-ц (касаційне провадження №61-4255св18); від 25 квітня 2018 року у справі №205/1993/17-ц (касаційне провадження №61-1664св17) зроблено висновки, що особливий період діє в Україні від 17 березня 2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію». Президент України відповідного рішення про скасування особливого періоду, як і рішення про демобілізацію військовослужбовців, прийнятих на військову службу за контрактом на строк до закінчення особливого періоду, не приймав.
Даний висновок суду узгоджується із відповіддю Генерального штабу Головного Управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу збройних сил України від 01.10.2015 №322/2/8417, відповідно до якого, виходячи з положень статті 1 Закону України «Про оборону України» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014 в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.
Виходячи з встановлених обставин справи та зазначених вище норм, що регулюють спірні правовідносини, судова колегія вважає, що проценти та штрафні санкції за кредитним договором не повинні нараховуватися, оскільки на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом скасуванню, з ухваленням у цій частині нової постанови про відмову у задоволенні позову ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі ХОД АБ "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення процентів.
Відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За результатами розгляду апеляційної скарги В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , позов Банку визнаний колегією суддів обґрунтованим на 73,38%, тому зменшенню підлягає сума судового збору, що стягнута з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК в особі Харківської ОД АБ "УКРГАЗБАНК"» з 2102 грн до 1542,45 грн. 
Враховуючи, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 16.01.2021 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі, тому з ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської ОД АБ "УКРГАЗБАНК" на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 2313,67 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року змінити в частині задоволення позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ "УКРГАЗБАНК" про стягнення відсотків за кредитним договором № 2018/ОВР/278-000606 від 26.11.2018 року та стягнення судового збору.
Ухвалити в цій частині нову постанову. 
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ "УКРГАЗБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за кредитним договором № 2018/ОВР/278-000606 від 26.11.2018 року відмовити. 
Зменшити суму судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 з 2102 гривні до 1542 (одна тисяча п`ятсот сорок дві) гривні 45 (сорок п`ять) копійок.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ "УКРГАЗБАНК" на користь держави судовий збір у розмірі 2313 (дві тисячі триста тринадцять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови тільки випадках, передбачених ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 29 березня 2021 року.
Головуючий                                                                        О.Ю.Тичкова

Судді                                                                                 І.В.Бурлака

       О.В.Маміна