Справа № 346/5216/18 
Провадження № 22-ц/4808/119/21 
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б. 
Суддя-доповідач Василишин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Василишин Л.В.
суддів:                        Максюти І.О., Горейко М.Д. 
секретаря                        Пацаган В.В.
за участі апелянта ОСОБА_1 
представника апелянта ОСОБА_2 
відповідача ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 жовтня 2020 року у складі судді Беркещук Б.Б., ухвалене в м. Коломия, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,-
в с т а н о в и в:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона та відповідачі є спадкоємцями першої черги про закону після смерті їх батька ОСОБА_5 та матері ОСОБА_6 .
Спадковим майном, на яке відкрилася спадщина є житловий будинок АДРЕСА_1 .
Згідно даних технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 будинок побудовано у 1977 році, а відповідно до чинного на той час законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищних міського типу від 31.01.1966 року) виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації.
За даними довідки Шепарівцівської сільської ради від 23.05.2018 року № 116/022-13/05 підтверджено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності ОСОБА_5 . Однак, згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 19.07.2018 року № 61897 зазначено, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано. 
Позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько ОСОБА_5 помер та після його смерті відкрилася спадщина яка складалася з 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина даного будинковолодіння належали дружині померлого, та матері сторін по справі - ОСОБА_6 , як частка в спільному майні подружжя.
Відповідно до ст. 1268 ЦК України в управління спадковим майном вступила дружина померлого ОСОБА_6 (мати позивачки) та один із синів померлого ОСОБА_7 (брат позивачки), які прийняли спадщину. Однак свідоцтва про право на спадщину вони не оформили. Таким чином, частка ОСОБА_6 у спадковому майні становила 1/2 + 1/4= 3/4, частка ОСОБА_8 становила - 1/4.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати сторін по справі - ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка на думку позивачки, складається з 3/4 частин спірного житлового будинку.
Позивачка зазначила, що спадкоємцями першої черги за законом на спадщину після смерті матері є вона - ОСОБА_1 (як дочка покійної) та відповідач ОСОБА_7 (як син померлої), оскільки відповідач ОСОБА_9 (другий син спадкодавця) спадщину не прийняв.
Посилаючись на вказане, позивачка вважає, що їй як спадкоємцю першої черги після смерті матері ОСОБА_6 належть 3/8 частки спірного будинковолодіння, тобто 3/4 : 2=3/8.
Позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове нерухоме майно.
З наведених підстав ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на 3/8 частини житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 26 жовтня 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно – 1/4 (одну четверту) частини житлового будинку господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено.
Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апелянтка зазначила, що судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний житловий будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 належав на праві власності її батькові – ОСОБА_5 .
Також суд правильно встановив, що її батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1966 року, а ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_5 помер.
Проте, суд дійшов хибного виснову, що після смерті батька відкрилася спадщина за законом на все вишевказане домоволодіння, а не на 1/2 частину, як вважає апелянтка.
При цьому ОСОБА_1 посилається на положення ст. 22 КпШС (чинного на час побудови будинку), згідно якої майно, нажите подружжям під час шлюбу є його спільною сумісної власністю.
Матеріалами справи та показами свідка підтверджено, що будинок будувався в шлюбі за спільні кошти батька та матері, однак судом не взято до уваги вказаних обставин.
Відповідачем не надано доказів, що будинок збудовано за особисті кошти батька – ОСОБА_5 і не спростовано презумпцію спільної сумісної власності подружжя, а тому частка в спільній сумісній власності того, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.
Отже, на думку апелянтки, після смерті батька – ОСОБА_5 , відкрилася спадщина на 1/2 частину спірного домоволодіння, яку за правилами ст. 1268 ЦК України успадкували дружина покійного (мати апелянтки) ОСОБА_6 та син покійного – ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, вступивши у фактичне управління майном. Отже, після смерті чоловіка частка у домоволодінні ОСОБА_6 становила 3/4 (1/2+1/4), а частка відповідача ОСОБА_3 – 1/4.
Апелянтка не згідна з висновком суду про те, що спадкодавиця ОСОБА_6 за життя не зверталася про виділ її частки в майні подружжя відповідно до вимог п. 224 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, оскільки отримання свідоцтва про прво власності на частку у спільному майні подружжя є правом особи, яка пережила чоловіка (дружину), а не обов`язком, так як право власності на таке майно виникло у неї як у іншого подружжя на підставі закону і до спадкової маси воно не належить.
З наведених підстав ОСОБА_1 просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким її позов задоволити у повному обсязі.
ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу в якому доводи апелянта не визнав, оскільки згідно довідки сільської ради майно двору було робітничим, а згідно рішення Шепарівцівської сільської ради від 28.03.2000 року власником всього будинку був батько ОСОБА_5 . Тому після його смерті відкрилася спадщина на увесь будинок і він та мати мали право на 1/2 будинку як спадкоємці, які проживали і прийняли спадщину. Також, як правильно встановив суд, мати за життя не ставила питання про виділення частки, а апелянт не представила доказів про домовленість між батьками про поділ будинку. Тому висновок суду про визнання за позивачем права на 1/4 частини будинку в порядку спадкування після смерті матері є правильним.
В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та її представник вимоги скарги підтримали в повному обсязі, просили її задоволити.
Відповідач ОСОБА_3 скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення наведеній нормі в повній мірі не відповідає.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавці - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1966 року. Спірний житловий будинок побудовано у 1977 році, однак право власності на нього не було зареєстровано. Водночас згідно довідки Шепарівцівської сільської ради від 23.05.2018 року № 116/022-13/05 будинок належав на праві власності ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, внаслідок чого відкрилась спадщина, яку прийняли дружина покійного ОСОБА_6 та син ОСОБА_7 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилась спадщина за законом на 1/2 частину спірного домоволодіння. Такого висновку суд дійшов, посилаючись на те, що ОСОБА_6 після смерті чоловіка ОСОБА_5 не зверталась про виділ їй частки в майні подружжя відповідно до пункту 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Крім того, позивачка не надала доказів, що померла ОСОБА_6 зверталась до суду про виділ частки у майні подружжя, а тому після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме 1/2 житлового будинку. Оскільки спадщину після смерті матері прийняли дочка – ОСОБА_1 (позивачка) та син ОСОБА_7 (відповідач), то позивачка ОСОБА_1 належить 1/4 частка у спірному спадковому майні.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх батьків – ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Спір між сторонами виник з приводу спадкування житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері – ОСОБА_6 .
За даними довідки Шепарівцівської сільської ради від 23.05.2018 року № 116/022-13/05 вказаний будинок належав на праві власності ОСОБА_5 , тип двору робітничий (а.с. 14).
Однак, згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» від 19.07.2018 року № 61897 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 15).
З технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 вбачається, що спірний будинок побудовано у 1977 році і згідно чинного на час побудови законодавства (Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищних міського типу від 31.01.1966 року) виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації. 
Такі ж дані щодо року побудови будинку містяться і у витребуваній апеляційним судом інвентаризаційній справі Коломийського МБТІ- 1977 рік.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.11.1966 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, про що в Книзі реєстрації смертей 06.03.2006 року зроблено відповідний актовий запис за № 7 (а.с. 6).
Згідно рішення Шепарівської сільської ради від 28.03.2000 року №10 «Про оформлення права власності на окремих громадян та селянських дворів в с. Шепарівцях» вирішено погодитися з висновками Коломийського ОБТІ та вважати можливим оформити право власності окремих громадян та спільну сумісну власність в селянських дворах на житлові будинки згідно списку (а.с. 60).
Як вбачається з Архівного витягу із додатку до рішення №10 Шепарівської сільської ради від 28.03.2000 року домогосподарство по АДРЕСА_1 закріплено за ОСОБА_5 , група господарства – робітничий (а.с. 59).
Згідно довідок Шепарівцівської сільської ради від 23.05.2018 року № 116/022-13/05, а також від 03.12.2018 року №46/02.2-13/05, житловий будинок та господарські споруди в АДРЕСА_1 належать до типу двору – робітничий (а.с. 14, 52).
На момент смерті ОСОБА_5 в спірному будинку були зареєстровані та проживали: дружина ОСОБА_6 , син він же відповідач ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_10 , онуки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , тип двору робітничий, що підтверджується довідкою Шепарівцівської сільської ради від 23.05.2018 року № 116/022-13/05 (а.с. 14).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина за законом на домоволодіння в АДРЕСА_1 . 
Заповіт від імені спадкодавця ОСОБА_5 у виконкомі Шепарівцівської сільської ради Коломийського району не посвідчувався.
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_6 , про що 28.11.2017 року складено відповідний актовий запис № 21 (а.с. 7).
На момент смерті ОСОБА_6 в спірному будинку були зареєстровані та проживали: син відповідач ОСОБА_3 , невістка ОСОБА_10 та онук ОСОБА_11 , що підтверджується вищезгаданою довідкою Шепарівцівської сільської ради. Заповіт від імені спадкодавиці ОСОБА_6 у виконкомі Шепарівцівської сільської ради Коломийського району не посвідчувався (а.с.14).
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина за законом на частину спірного домоволодіння. 
Згідно листа приватного нотаріуса Досин Н.Ф. від 01.06.2018 року, з метою оформлення спадщини після смерті матері ОСОБА_6 позивач звернулася із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус рекомендувала звернутися з позовом до суду оскільки право власності за ОСОБА_5 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_1 , не зареєстровано (а.с. 30).
Згідно наявної у справі копії спадкової справи відповідач ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 як спадкоємці першої черги за законом подали нотаріусу відповідні заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 (а.с. 40-44).
ОСОБА_4 у встановлені строки спадщину після смерті батьків не прийняв.
У частині першій статті 22 КпШС України (який діяв на час існування спірних правовідносин) було визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. 
Згідно ст.ст. 28, 29 цього Кодексу в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.
Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.
У частині першій статті 60 СК України також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Наведене положення кореспондується з положенням частини третьої статті 368 ЦК України.
Зазначене вище свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ним за час шлюбу згідно норм чинних на час існування спірних правовідносин. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. 
Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок був збудований батьками сторін під час шлюбу у 1977 році. Сторони не заперечують, що збудований він був силами та коштами обох батьків.
Відповідач факту спільності майна подружжя не заперечував і не надав доказів на підтвердження набуття зазначеного нерухомого майна за особисті кошти одного з подружжя, тому слід вважати, що спірний житловий будинок належав подружжю на праві спільної сумісної власності у рівних частках.
Посилання відповідача на рішення Шепарівцівської сільської ради від 28.03.2000 року за № 10 (а.с. 59) не спростовує наведеної обставини, оскільки має значення фактичне встановлення статусу майна. Рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності за одним з подружжя, в даному випадку не спростовує презумпцію спільності майна подружжя. Не представлено і інших доказів, які б спростовували факт набуття спірного будинку подружжям ОСОБА_13 .
При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів (а.с. 57) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстровано.
Тому слід вважати, що після смерті ОСОБА_5 – батька сторін даного спору, відкрилася спадщина на 1/2 спірного будинку. Однак спадкоємці спадщину не оформляли.
Після смерті матері сторін – ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали заяви про прийняття спадщини та є спадкоємцями 3/4 частин спірного будинку після її смерті.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі статтею 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Позивач у встановлений строк звернулася із відповідною заявою про прийняття спадщини, є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 та має право на визнання права на частку у спірному будинку, враховуючи відмову нотаріуса в оформленні.
Тому доводи апелянта про визнання за нею, як спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 , права на 3/8 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом є обґрунтованими, а враховуючи наявність спору та вирішення питання про визнання права власності в судовому порядку, колегія суддів вважає за необхідне вирішити спір по суті та визнати за відповідачем ОСОБА_3 5/8 (1/4+3/8) частки житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 
ОСОБА_4 спадщину після смерті матері він не прийняв, тому підстави для вирішення питання щодо його частки відсутні.
Відхиляючи доводи позивача про те, що вона не має права на спадкування після смерті матері у зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не оформила та не виділила свою частку у власності на частину спірного житлового будинку, суд прийшов до помилкового висновку, оскільки п. 224 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (в редакції 2004 року № 20/5) щодо можливості нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні, вказує тільки на порядок вчинення нотаріальної дії і не може заперечувати самого права спадкування.
За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись статтями 374, 376, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 26 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.
Визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/8 частини житлового будинку господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. 
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі по 352,4 грн. (704,80 грн.) та судовий збір у зв`язку з переглядом справи в сумі по 528,6 грн. (1057,20 грн.). 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 26.01.2021 року.

Суддя-доповідач:                                                        Василишин Л.В.
Судді:                                                                        Максюта І.О.
                                                                               Горейко М.Д.