ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 р.	Справа № 480/6285/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Любчич Л.В. ,
за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 (суддя Павлічек В.О., м. Суми) по справі № 480/6285/20
за позовом Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів      
до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), третя особа: Головне управління ДПС у Сумській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, визнання протиправними та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:

Державний науково-дослідний інститут хімічних продуктів (далі по тексту - позивач, ДержНДІХП) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі по тексту - відповідач), в якій просить:
- визнати протиправними дії Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по відкриттю виконавчого провадження ВП № 63016802 та зобов`язати утриматись від дій, що порушують заборону, встановлену п. 3 розділу III Закону України від 02.10.2019 р. № 145-ІХ “Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України “Про перелік об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації”;
- визнати протиправними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 14.09.2020 ВП № 63016802, винесену державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Шакотько Юлією Юріївною; постанову від 14.09.2020 ВП № 63016802 про стягнення виконавчого збору; постанову від 14.09.2020 ВП № 63016802 розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року залучено до участі у справі як третю особу Головне управління ДПС у Сумській області.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року в задоволенні адміністративного позову в задоволенні адміністративного позову Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів – відмовлено.
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції не відповідає положенням п. 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ, яким встановлена пряма заборона вчиняти виконавчі дії щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Вказує, що Законом № 847-ХІV Державний науково-дослідний інститут хімічних продуктів включений до відповідного переліку згідно з Додатком № 2. Таким чином, при отриманні заяви від  ГУ ДПС у Сумській області про прийняття до виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.10.2020 № Ю-6406-10-у, не мав права відкривати виконавче провадження та вчиняти інші дії, враховуючи пряму заборону згідно з п. 3 розділу ІІІ Закону № 145-ІХ. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 14.09.2020 старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63016802 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № ю-6406-10 у, виданою 10.08.2020 ГУ ДПС у Сумській області про стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальну суму 524 632,79 грн. (а.с. 10).
Також 14.09.2020 державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було винесено постанову ВП № 63016802 про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягала стягненню (а.с. 11) та постанову ВП № 63016802 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження щодо стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів понесених мінімальних витрат в сумі 161, 74 грн. (а.с. 12). 
04.12.2020 року старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №63016802, у зв`язку з повною сплатою боргу (а.с. 162 (зворотній бік). 
Не погоджуючись з постановами про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження № 63016802 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № ю-6406-10 у, виданою 10.08.2020 ГУ ДПС у Сумській області та винесення постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження вчиненні у відповідності до вимог чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.
Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців є Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про виконавче провадження").
За приписами ч. 1 ст. 18 даного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
В силу положень ч. 1 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами. 
Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
Відповідно до абз. 1, 5 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Згідно абз. 12 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
Частиною 5 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено, що вимога податкового органу про сплату недоїмки або рішення суду щодо стягнення суми недоїмки виконується державною виконавчою службою в порядку, встановленому законом. 
За приписами ч. 5 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
Частинами 1 та 2 статті 27 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.    
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Відповідно до ч. 4 статті 27 Закону України “Про виконавче провадження” державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
За приписами ч. 1-2 ст. 42 Закону України “Про виконавче провадження” кошти виконавчого провадження складаються з:
1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;
2) авансового внеску стягувача;
3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Як встановлено судом, 14.09.2020 року старшим державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63016802 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № ю-6406-10 у, виданою 10.08.2020 ГУ ДПС у Сумській області про стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску на загальну суму 524 632,79 грн. (а.с. 10). Також 14.09.2020 державним виконавцем Шосткинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було винесено постанову ВП № 63016802 про стягнення виконавчого збору у розмірі 10% суми, що підлягала стягненню (а.с. 11) та постанову ВП № 63016802 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження щодо стягнення з Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів понесених мінімальних витрат в сумі 161,74 грн. (а.с. 12). 
Отже, державним виконавцем, правомірно, за наявності підстав, передбачених ст. 26, 27, 42 Закону № 1404-VIII,  були винесені оспорювані у цій справі постанови про відкриття виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.
Щодо посилання позивача на ч. 3 розділу 2 Закону України “Про визнання таким, що втратив чинність Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"”, колегія суддів зазначає наступне.
20 жовтня 2019 року набув чинності Закон України "Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" (далі - Закон №145-ІХ ).
Пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-ІХ передбачено, що забороняється вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим  Законом  були включені до переліків, затверджених  Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох років з дня набрання чинності цим  Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.
Судом встановлено, що згідно позиції 14015318 Додатку 2 Переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації"” Державний науково-дослідний інститут хімічних продуктів включений до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані.   
Колегія суддів зазначає, що в основу положення, визначеного пунктом 3 розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-ІХ, законодавцем було покладено необхідність збереження об`єктів державної власності, які були включені до переліків, затверджених Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», у зв`язку з їх стратегічним значенням для економіки та національної безпеки з метою запобігти безконтрольному відчуженню майна, що складає єдиний майновий комплекс, у тому числі через застосування позаприватизаційних процедур. Винятком із зазначеної заборони є стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Тобто вказаною нормою Закону № 145-ІХ з усього складу майна підприємства, призначеного для його діяльності, яким також є нерухоме майно (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), передбачено можливість звернення стягнення лише на конкретні види майна цього підприємства - грошові кошти та товари.
Верховним Судом у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року у справі № 910/12809/19, сформовано правову позицію, згідно з якою положення щодо заборони вчинення виконавчих дій, передбаченої пунктом 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ слід застосовувати таким чином, що така заборона не поширюється на стягнення грошових коштів боржників у будь-яких правовідносинах, а також окремо на стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами, які були ними укладені.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 640/8808/20.
Отже, застосування у цій справі судом першої інстанції норм пункту 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ відповідає висновкам Верховного Суду щодо застосування цієї норми, у зв`язку з чим колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного тлумачення судом вказаних положень закону.
Одночасно, колегія суддів зауважує, що спір щодо здійснення державним виконавцем виконавчих дій з примусового виконання вимоги ГУ ДПС у Сумській області про сплату боргу № ю-6406-10 у, зокрема дій з відчуження нерухомого майна боржника (будівлі, споруди, земельні ділянки тощо), в межах цієї справи також відсутній.
За такого правового регулювання, предмета і підстав позову в даному адміністративному спорі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та законного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного науково-дослідного інституту хімічних продуктів  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2020 року по справі № 480/6285/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Л.В. Любчич