ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2656/21 Справа № 188/1705/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Курочкіної О.М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року         колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі – Кругман А.М. 

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність (рішення, дії) державного виконавця, заінтересовані особи — Петропавлівський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и л а:

       У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність (рішення, дії) державного виконавця, мотивуючи її тим, що з березня 2015 року в Петропавлівському районному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження №46741707, згідно якого з боржника ОСОБА_3 на його користь підлягають до стягнення грошові кошти. 
       Посилаючись на те, що 02 грудня 2020 року, під час здійснення виїзду за адресою боржника ОСОБА_3 з метою вилучення та передачу стягувачу раніше описаного майна боржника, державним виконавцем було допущено бездіяльність, яка виразилась у тому, що перевірка майнового стану боржника та вилучення майна не відбулось, а відповідний акт державного виконавця він отримав 08 грудня 2020 року, а тому просив суд поновити йому строк на звернення до суду з даною скаргою та визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ольшанської С.О. в частині перевірки майнового стану боржника ОСОБА_3 по зведеному виконавчого провадженню ЗВП №60053851. 
       Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у поновлення строку та скаргу залишено без розгляду. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу  Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що фактично, законодавчо визначений строк на звернення до суду із даною скаргою, він не пропустив, оскільки копію акту він отримав лише 08 грудня 2020 року. Наголошував на тому, що рішення суду виконується протягом тривалого часу. 
       Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались. 
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 , подану 14 грудня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що про порушення скаржник ОСОБА_1 дізнався саме 02 грудня 2020 року, а тому він пропустив строк на подачу даної скарги та підстави для його поновлення відсутні. 
       Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
       Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
       Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
       Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (заява №18357/91, від 19 березня 1997 року) визначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.        Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 №14 передбачено, що судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, ст.26, ч.4 ст.57 Закону N606-XIV, ст.121-2 ГПК, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами ст.248-22 ЦПК. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено в порядку, передбаченому статтями 85,89 ЦПК, залишається без розгляду.
       Згідно з п.9 ч.1 ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад здійснення виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
       Відповідно до ч.1 ст.74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
       Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Відповідно до ч.1 ст.448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
       Як передбачено п.а ч.1 ст.449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
       Згідно з ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
       Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що у разі подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби з пропущенням строку встановленого законом, така скарга залишається без розгляду.
       Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч.2 ст.449 ЦПК України).
       Колегія суддів наголошує на тому, що вказана стаття імперативно встановлює строк для звернення зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи ДВС.
       Відповідно до ст.ст.122,123 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Аналогічні положення містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», а саме, відповідно до змісту пункту 16 цієї Постанови строки звернення заявника зі скаргою до суду є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.
       Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. 
       Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був присутнім 02 грудня 2020 року під час проведення виконавчих дій, таким чином про порушення його прав йому стало відомо саме 02 грудня 2020 року, а не як він зазначає 08 грудня 2020 року після отримання копії акту від 02 грудня 2020 року, втім відповідно до ст.122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.
       Згідно ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       Відповідно до ч.3 ст.124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
       Таким чином перебіг десятиденного строку на подачу скарги почався 03 грудня 2020 року, його закінчення припало на 12 грудня 2020 року, який був вихідним днем, тобто подавши дану скаргу 14 грудня 2020 року, у перший робочий день, строк скаржником пропущено не було. 
       За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 , що як наслідок, призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та доступу до суду.
       Колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по справі
       Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 
п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 

       Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                        Демченко Е.Л.

               Судді:                                                Куценко Т.Р. 

                                                                       Макаров М.О.