П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/3488/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Комар П.А.  
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   

11 лютого 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Іваненко Т.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до в/ч НОМЕР_1 , в якому просив:
-визнати дії в/ч НОМЕР_1 щодо відмови в призначенні та виплаті грошової компенсації за піднайом (найом) житла протиправними;
-зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за піднайом (найом) житла з моменту реєстрації рапорту, а саме-з 04.05.2020.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року позов задоволено частково:
-визнано протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо не прийняття рішення при розгляді рапорту ОСОБА_1 на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла;
-зобов`язано  в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла разом з поданими документами та прийняти відповідне рішення, із урахуванням висновків суду викладених у судовому рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, скаржник посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді фельдшера медичного пункту.
Згідно довідки про перевірку житлових умов, житлова комісія військової частини НОМЕР_1 дійшла висновку, що ОСОБА_1 , який мешкає у АДРЕСА_1 , потребує поліпшення житлових умов.
04.05.2020 позивачем подано рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла, до якого додано наступні документи: копію паспорта ОСОБА_1 ; копію ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; копію паспорта ОСОБА_2 ; копію ідентифікаційного номера ОСОБА_2 ; копію посвідки на постійне місце проживання ОСОБА_2 ; копію листа роз`яснення з Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України №303/4/380 від 28.02.2020; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 ; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 ; довідку з бюро технічної інвентаризацій про нерухоме майно № 1493 від 20.02.2019; довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 ; довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 ; копію довідки з попереднього місця служби про отримання (неотримання, здачу) жилого приміщення; довідку про перебування на обліку (додаток 22) № 151 від20.02.2019; копію свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; довідку про склад сім`ї (Ф-9) №174 від 27.03.2019; довідку про перевірку житлових умов; витяг з послужного списку особової справи.
Розглянувши рапорт позивача та надані разом з ним документи, комісія з розгляду документів на право отримання грошової компенсації військовослужбовцями за піднайом (найом) жилих приміщень постановила повернути на доопрацювання рапорт разом з документами у зв`язку з вимогами постанови КМУ №450 від 26.12.2013 зі змінами, а саме, згідно п. 5 не надані копії документів, які підтверджують громадянство України члена його сім`ї (Протокол №6 від 29.05.2020).
Вищезазначене слугувало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення в частині задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що житлова комісія при розгляді рапорту на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла та доданих до нього документів зобов`язана була прийняти рішення про виплату грошової компенсації на піднайом (найом) житла або відмову у виплаті грошової компенсації. Натомість  рапорт позивача повернуто на доопрацювання. 
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон № 2011-ХІІ), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Абзацами 1, 3-5 та 11 частини першої статті 12 вказаного Закону передбачено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. 
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог Закону № 2011-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 року  "Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень" затверджено Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту (тут і далі у редакції станом на час виникнення правовідносин, далі-Порядок № 450) за піднайом (найом) ними жилих приміщень. 
Так, із пункту 2 Порядку № 450 слідує, що грошова компенсація особам офіцерського складу та курсантам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку, виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) в розмірі, який не перевищує: у м. Києві - 2 мінімальні заробітні плати; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - 1,5 мінімальної заробітної плати; в інших населених пунктах - 1 мінімальної заробітної плати.
У пункті 4 Порядку № 450 закріплено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця: особам офіцерського складу - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини; курсантам - за місцем проходження військової служби (навчання) згідно з наказом керівника вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.
За приписами пункту 5 Порядку № 450, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2018 р. N 1160 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 р. N 1081 і від 26 червня 2013 р. N 450" для  отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи:
-копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї;
-копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї;
-інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї;
-копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу);
-копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки;
-належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження).
В свою чергу п.6 Порядку № 450 визначено вичерпний перелік випадків за яких грошова компенсація не виплачується, а саме у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій.
Наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року N 380 затверджено  Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі-Інструкція  N 380).
Згідно п. 1 розділу ІІ  Інструкції  N 380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті Міноборони, в Генеральному штабі Збройних Сил України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України, а також у військових прокуратурах (далі - військова частина) утворюються житлові комісії (далі - житлова комісія військової частини). 
За змістом п.5 розділу ІІ  Інструкції  N 380 до завдань житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій) є, в тому числі, прийняття рішення з житлових питань, у тому числі із розгляду відповідних рапортів (заяв) військовослужбовців та членів їх сімей з житлових питань. 
Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом (додаток 4), підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (п.8 розділу ІІ  Інструкції  N 380).
Отже, проаналізувавши вищезазначені правові норми, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що житлова комісія при розгляді рапорту на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла повинна прийняти одне із рішень-про виплату грошової компенсації на піднайом (найом) житла або відмову у виплаті грошової компенсації.
В той же час, як з`ясовано судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, за наслідками  розгляду рапорту позивача житлова комісія  повернула рапорт на доопрацювання, що не передбачено приписами Інструкції N 380, якою визначено коло повноважень житлових комісій військових частин. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 разом із рапортом про виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла додав документи, які підтверджують ту обставину, що його дружина- ОСОБА_2 є громадянкою Росії, тобто відповідачу було відомо, що копії документів, які підтверджують громадянство України останньої,  позивач  надати не в змозі. Однак, не зважаючи на вказане, комісія повернула рапорт на доопрацювання. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач при прийнятті рішення діяв не у спосіб та не на підставі повноважень, що передбаченні чинним законодавством України, а також, що належним способом захисту, необхідним для поновлення прав ОСОБА_1 буде зобов`язання в/ч НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла разом з поданими документами та прийняти відповідне рішення.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Іваненко Т.В.