ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2021 р.	Справа № 520/2895/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання  Губарєвої В.А.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року (суддя Заічко О.В.; м. Харків; повний текст рішення складено 19.06.2020) по справі № 520/2895/2020
за позовом ОСОБА_1        
до Слобожанської митниці Держмитслужби                            
про визнання протиправними та скасування рішення і картки відмови та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слобожанської митниці Держмитслужби (надалі також – відповідач), в якому просила суд: 
- суд визнати протиправними та скасувати рішення відповідача від 12.12.2019 року № UA807000/2019/000026/2 про коригування митної вартості товарів, картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2019/80015;
- зобов`язати Слобожанську митницю Державної митної служби, ЄДРПОУ 43332958 не пізніше двох робочих днів з моменту набрання чинності рішення суду повернути позивачу, податковий номер 3098404843 мито в розмірі 6814 грн. 42 коп. та податок на додану вартість в сумі 14991 грн. 72 коп.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що спірні рішення про коригування митної вартості товарів і картка відмови є незаконними та необґрунтованими, адже позивачем надано всі підтверджуючі вартість ввезеного на митну територію України автомобіля документи, за ціною договору.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач посилається на те, що спірні  рішення про коригування митної вартості товарів  та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є незаконними та необґрунтованими, адже позивачем надано всі підтверджуючі вартість введеного  на митну територію України автомобіля документи, за ціною договору. Також позивач вважає безпідставними посилання митного органу на наявність розбіжностей стосовно дійсної вартості транспортного засобу, оскільки надані позивачем документи таких розбіжностей не містять та в рішенні митного органу не зазначено в яких саме документах міститься така розбіжність у числовому значенні.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Розгляд справи проведено без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. 
Судом встановлено, що 05.12.2019 року до митного поста «Харків - Автомобільний» Слобожанської митниці Держмитслужби особою, уповноваженою на декларування, ОСОБА_2 була подана до митного контролю та митного оформлення електронна митна декларація (далі ЕМД) №UA807190/2019/025820 з товаром: «Автомобіль легковий VOLKSWAGEN модель JETTA, седан, що використовувався, 2014 року випуску, модельний рік - 2015, номер кузова - НОМЕР_1 , номер двигуна - не визначений, об`єм двигуна 1984 см3, потужність двигуна 85 kW, тип двигуна - бензин, колір чорний, загальна кількість місць для сидіння - 5, екологічний клас Євро 5, колісна формула 4х2. Наявні пошкодження, ознаки експлуатації. Призначений для використання по дорогам загального користування. Виробник: Volkswagen de Mexico SA de CV, Торгівельна марка: VW. Країна виробництва : MX. Див. «електроний інвойс» 2. Місць - 1 NE/1. 3. 0. Відповідно до відомостей граф 8 та 9 вказаної ЕМД, одержувач та особа відповідальна за фінансове врегулювання  ОСОБА_1 .
У вказаній ЕМД митна вартість транспортного засобу (далі - ТЗ) позивача була визначена за основним методом на підставі угоди про купівлю-продаж автомобіля від 25.11.2019 та заявлена у розмірі 1700 доларів США.
Декларантом разом з вищевказаною декларацією були надані наступні документи (зазначені в графі 44 та Товару № 1 до графи 44 вказаної ЕМД): за кодом « 0380» - рахунок фактура (інвойс) від 25.11.2019 №1722594; за кодом « 1721» - акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу (у всіх випадках митного огляду) від 03.12.19 №UA807190/2019/25495; за кодом « 2800» - свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 29.05.2019 № НОМЕР_2 ; за кодом « 4207» - договір про надання послуг від 22.11.2019 №326-КБ-11/2019; за кодом « 9000» - сертифікат від 25.11.2019 №69050/1722594; за кодом « 9000» - довідка від 01.07.19 №b/l №19127751; за кодом « 9000» - довідка про відповідність вимогам екологічного класу «ЄВРО-5» від 29.11.2019 №Д-19-1129-122; за кодом « 9000» - інформація-витяг від 22.11.2019; за кодом « 9000» - техопис від 28.11.19; за кодом « 9202» - касовий ордер, що підтверджує сплату митних та інших платежів від 08.11.2018 №0.0.1538220143.1; за кодом « 9802» - паспортний документ фізичної особи, що містить інформацію про місце постійного або тимчасового проживання на території України від 08.11.2018 №002515944.
За результатами вивчення поданих до митного оформлення документів, порівняння фактурної вартості з рівнем митної вартості подібних товарів, оформлених митним органом раніше, посадовою особою митного поста 05.12.2019 був направлений запит № 3519 щодо вирішення складного випадку визначення митної вартості, товар № 1 до відділу контролю митної вартості управління адміністрування митних платежів.
На виконання вимог ч.3 статті 53 Митного кодексу України у зв`язку з тим, що документи, які підтверджують заявлену митну вартість, містять розбіжності, а саме: в у рахунку-фактурі № 03-2019 від 28.01.2019 зазначено, що дата поставки автомобіля 29.01.2019 та в договорі купівлі-продажу зазначено, що при укладанні договору сплачено 500 Євро, натомість до митного оформлення подана квитанція про сплату 100% вартості автомобіля 28.01.2019, також в договорі купівлі-продажу міститься виправлення у вінкоді та сліди сканування, позивачу запропоновано подати додаткові документи.
Позивачем, 12.12.2019 року був надісланий лист, щодо відмови від надання додаткових документів та з проханням надати рішення про визначення митної вартості товару.
Оскільки, на думку відповідача документи, подані до митного органу  разом з ЕМД № UA807190/2019/025820 від 05.12.2019 не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, відповідачем було прийняте рішення про неможливість застосування до ТЗ позивача, заявленого до митного оформлення за вказаною МД, основного методу визначення митної вартості  за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються.
У графі 33 рішення про коригування митної вартості товарів  № UA807000/2019/000026/2 від 12.12.2019 наведене обґрунтування неможливості визнання заявленої декларантом митної вартості товарів, визначеної ним за основним методом визначення митної вартості, зокрема, в контексті дослідження посадовими особами митного органу цінової інформації, а саме: 1) невідповідність обраного декларантом методу визначення митної вартості товару, умовам, наведеним у  главі 9 МКУ, в зв`язку з тим, що використані декларантом відомості не підтверджені в повній мірі документально, а також в зв`язку з тим, що документи, подані декларантом та зазначені у ч.2  ст.53 МКУ, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а також у зв`язку ненаданням декларантом витребуваних додаткових документів, передбачених п.3  ст.53 МКУ  та вимогою декларанта видати рішення про коригування заявленої митної вартості; 2) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на ідентичні товари; 3) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація щодо угод на подібні товари; 4) не надана декларантом (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація: щодо ідентичних чи подібних товарів, які продаються на митній території України у незмінному стані;  відсутні дані щодо витрат на виплату комісійних винагород, звичайних надбавок на прибуток та загальних витрат у зв`язку з продажем на митній території України; відсутні дані щодо витрат, понесених в Україні на навантаження, вивантаження, транспортування, страхування; 5) не надана декларантом  (відсутня у розпорядженні митного органу) інформація та документи, які мали вплив на процес формування ціни товару: на матеріал та витрати, понесені виробником в зв`язку з виробництвом товарів; витрат на завантаження, вивантаження, страхування, транспортування до місця перетинання митного кордону України; прибутку, що одержує експортер в результаті поставки в Україну. Джерелом інформації для даного рішення є надані документи, наявна в митному органі цінова інформація про митні оформлення подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено  ЕМД від 25.11.2019 №UA100110/2019/793753 з врахуванням спрацювання ризику АСАУР. Розрахунок митної вартості складає тов. 1 4600,00 USD/шт. * 1 шт. = 4600,00 USD.
Враховуючи вищевикладене, Слобожанською митницею Держмитслужби було прийняте рішення про коригування митної вартості оцінюваних товарів  № UA807000/2019/000026/2 від 12.12.2019 за другорядним (резервним) методом.
У зв`язку з неможливістю здійснення митного оформлення була прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2019/80015.
ТЗ позивача був оформлений у митному відношенні по ЕМД № UA807200/2019/800552 від 16.12.2019 з урахуванням вимог ч. 7  ст. 55 МКУ.
Позивач, не погодившись з зазначеним рішенням і карткою відмови звернулася до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було правомірно відмовлено позивачу у митному оформленні товару за заявленою ним митною вартістю відповідно до вимог митного законодавства, оскільки митна вартість товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом, а додаткових документів для спростування обґрунтованих сумнівів митниці в об`єктивності заявленої митної вартості товарів позивачем надано не було.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Відносини, з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів, регулюються положеннями Митного кодексу України, а також положеннями Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.
Відповідно ч. 1 ст. 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
В силу приписів ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (ч. 1 ст. 257 МК України).
В свою чергу, відповідно до положень ст. 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно ч. 1 ст. 51 МК України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною першою статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ч. 2 ст. 52 МК України).
Згідно із вимогами ч.ч. 4,5 ст. 58 МК України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положеньчастини десятоїцієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
У відповідності до положень частин 1 та 2 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
З аналізу вказаних положень Кодексу вбачається, що законодавцем передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Крім того, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 53 МК України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
В свою чергу, згідно із ч. 3 ст. 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.ч.1-3 ст. 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);в) не впливають значною мірою на вартість товару;2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 4-6 ст. 54 МК України, митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.
Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Виходячи із системного аналізу вищезазначених правових норм, колегія суддів дійшла висновку, що при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості митний орган зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 МК України.
Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів що підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи, є лише наявність передбачених законодавцем обставин, а саме, у випадку якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.
Окрім того, відповідно до положень п. 3.16, 3.17 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур встановлено стандартне правило, що на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства. У випадках, коли окремі підтверджуючі документи не можуть бути представлені разом з декларацією на товари з причин, які визнані митною службою обґрунтованими, вона дозволяє подачу таких документів протягом визначеного періоду часу.
Разом з тим, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
При цьому в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні (пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598).
Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 МК України, має також містити докладну інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 05.02.2019 року по справі №810/5436/15.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі “Суомінен проти Фінляндії” (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Судом встановлено, що підставою прийняття спірного рішення про коригування митної вартості товарів стало наявність фактів, що підпадають під дію ч. ч. 4, 5, 10  ст. 58 МК України  в контексті, неподання декларантом жодної інформації щодо витрат на транспортування транспортного засобу до місця доставки при поданні до Слобожанської митниці Держмитслужби ЕМД від 05.12.2019 №UA807190/2019/025820, ненадання органу митного контролю договору, на підставі якого позивачу надавалися послуги із перевезення ТЗ, а також коносаменту під час проведення консультацій, в зв`язку з чим у органу митного контролю виник обґрунтований сумнів у заниженні декларантом митної вартості товару,
Відповідач стверджував,  що в розумінні ч. 2  ст. 53 МКУ, вищевказана угода, без документального підтвердження її оплати, не підтверджує в повній мірі визначену декларантом митну вартість транспортного засобу. Документами, що підтверджують оплату, можуть бути: платіжне доручення, розрахунковий чек, касовий чек, розрахункова квитанція, виписка з карткового рахунка, квитанція до прибуткового касового ордера тощо.
Стосовно доводів відповідача з приводу того, що позивачем не було надано до митного оформлення всі документи в підтвердження митної вартості ввезеного товару, зокрема не надано банківського платіжного документа, що стосується оцінюваного товару та підтверджує факт оплати операції з купівлі-продажу транспортного засобу, хоча такі документи, на думку відповідача, декларант зобов`язаний був подати на виконання ч. 2 ст. 53 МК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар.
З цього приводу необхідно взяти до уваги, що прямого зв`язку між відомостями, відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми  та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення чи іншого банківського документа не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.
При цьому колегія суддів зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).
Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовою позицією  Верховного Суду, викладеною  в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Отже, наданим до митниці рахунком-фактурою від 25.11.2019 підтверджується заявлена декларантом у митній декларації митна вартість автомобіля в розмірі 1700 доларів США.
Крім того, факт передачі позивачу предмету угоди - транспортного засобу, наявність цього автомобіля у позивача та пред`явлення його в натурі до митного огляду, свідчить про те, що позивачем виконано умови договору від 25.11.2019, п. 4.2.1 якого передбачено, що предмет угоди передається Покупцю одразу після оплати його вартості, отже, у митного органу не було обґрунтованих підстав вважати, що має місце заявлення неповної та/або недостовірної відомості про митну вартість товару, у тому числі невірне визначення митної вартості такого товару.
Будь-яких доказів того, що ціна транспортного засобу, зазначена в угоді від 25.11.2019, є недостовірною, або що позивач поніс додаткові витрати у зв`язку з придбанням імпортованого транспортного засобу, відповідач не надав.
Отже, умови і обставини оплати оцінюваного товару у взаємозв`язку з тими доказами, що подавались позивачем до митного контролю, не давали обґрунтованих підстав вважати, що позивачем заявлені неповні чи недостовірні відомості про фактурну вартість оцінюваного товару.
Таким чином, колегія судів приходить до висновку, що у відповідача були наявні достатні документи, які підтверджують числові значення усіх складових митної вартості імпортованого товару, а відтак, підстави для витребування додаткових документів були відсутні.
Враховуючи викладене вище, є хибним висновок відповідача про непідтвердження використаних декларантом відомостей, а також про наявність розбіжностей у документах, поданих декларантом, та відсутність у них всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, коригування митної вартості відповідачем здійснено за другорядним методом (резервним методом) за допомогою інформації наявної в у базі ЄАІС про митні оформлення ідентичних та подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, МД від 25.11.2019 №UA100110/2019/793753, та було визначено митну вартість ТЗ позивача на рівні - 4600,00 USD.
Відповідно до ч. 2 ст. 64 МК України передбачено, що митна вартість, визначена за резервним методом, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Пункт 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 598 Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
У випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
На підставі аналізу вищезазначених норм права, з урахуванням п. 2 ч. 2 ст. 55 МК України, колегія суддів дійшла висновку, що у разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, відповідач у рішенні зобов`язаний був зазначити наявну інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом), а також докладно зазначити інформацію та джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Отже, з системного аналізу наведених норм права випливає, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених частиною другою статті 55 Митного кодексу України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 по справі № 816/1199/15-а.
Водночас, рішення про коригування митної вартості не містить жодної докладної інформації, окрім посилання на наявність у митного органу визначеної митної вартості аналогічного товару, митне оформлення якого здійснено раніше (від 25.11.2019 №UA100110/2019/793753).
Як встановлено судом під час апеляційного розгляду справи, за МД від 25.11.2019 №UA100110/2019/793753 здійснено оформлення іншого транспортного засобу, а саме автомобілю марки VOLKSWAGEN модель JETTA, 2015 року випуску, модельний рік - 2016. Тоді як позивачем було заявлено до розмитнення автомобіль марки марки VOLKSWAGEN модель JETTA, 2014 року випуску, модельний рік - 2015.
Отже, відомості вартості за фактами митних оформлень ЄАІС, а саме, по МД №UA100110/2019/793753, не могли братись до уваги митним органом при визначення митної вартості товару, оскільки відомості вказаної митної декларації стосується автомобіля іншого року випуску та модельного року, отже не аналогічного товару.
За таких обставин, визначаючи митну вартість імпортованого транспортного засобу на рівні 4600,00 USD, відповідач не дослідив порівняльних характеристик ввезеного позивачем транспортного засобу з іншим транспортним засобом, митну вартість якого взято відповідачем  для оцінки даного транспортного засобу за резервним методом. Крім того, зі змісту рішення про визначення митної вартості імпортованого позивачем товару за другорядним методом безпосередньо не вбачається, що митний орган брав до уваги наявність чи відсутність пошкоджень в іншого товару.
Як наслідок, відповідач не довів належними доказами обставин стосовно однакових загальних характеристик ввезеного  позивачем товару (рік, пробіг та інших загальних та технічних характеристик, які впливають на вартість транспортного засобу) та товару, який взято митним органом для оцінки за резервним методом. Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості відповідачем не наведено пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів. 
Колегія суддів також зауважує, що відповідно до висновку ХНДІІСЕ ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса від 09.12.2019, ринкова вартість ввезеного позивачкою автомобіля станом на дату огляду  - 06.12.2019 - складає 1711,20 USD, тобто, значно менше, ніж було визначено відповідачем.
При цьому, вказаний висновок враховує, крім іншого, ті пошкодження, які були наявні у автомобіля на дату огляду.
Твердження відповідача про те, що зазначений вище висновок не може бути належним доказом правильності визначення задекларованої позивачем митної вартості, колегія суддів відхиляє, оскільки проведення експертизи та складення експертного висновку було здійснено позивачкою на виконання вимог митного органу, викладених у запиті від 05.12.2019, в якому було поставлено питання про надання висновків про якісні та вартісні характеристику товару, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями (а.с.62), а відтак, у відповідача відсутні підстави для неприйняття наданого позивачкою висновку.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з тим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності коригування митної вартості ввезеного позивачем автомобіля за шостим (резервним) методом на рівні 4600,00 USD згідно з оскаржуваним рішенням від 12.12.2019 року № UA807000/2019/000026/2.
Із врахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення та картка відмови відповідача необґрунтовані та підлягають скасуванню, відтак позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині належить задовольнити. 
Щодо вимог позивача про зобов`язання Слобожанської митниці Держмитслужби не пізніше двох робочих днів з моменту набрання чинності рішення суду повернути позивачу, податковий номер 3098404843 мито в розмірі 6814 грн. 42 коп. та податок на додану вартість в сумі 14991 грн. 72 коп., колегія суддів зазначає наступне.
Порядок повернення авансових платежів (передоплати) та помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 18.07.2017 року № 643.
Згідно з п.п.1-3 Розділу 3 Порядку № 643 повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюється за заявою платника податків протягом 1095 днів від дня їх виникнення.
Повернення сум відповідних митних платежів у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 301 Митного кодексу України, здійснюється за умови, що заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.
Платник податків подає до митниці Держмитслужби заяву довільної форми в паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі за допомогою засобів ІТС Держмитслужби з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу, або в електронній формі через систему електронної взаємодії державних інформаційних ресурсів та з дотриманням вимог законодавства у сферах захисту інформації, електронних довірчих послуг та електронного документообігу.
Граничні строки для подання заяви підлягають продовженню керівником митниці Держмитслужби (його заступником) за письмовим запитом платника податків у випадках, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.
У заяві зазначаються: 1) сума коштів до повернення за кожним видом митних, інших платежів та пені; 2) причини виникнення такої суми коштів; 3) найменування юридичної особи та код за ЄДРПОУ, або прізвище, ім`я, по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); 4) напрям перерахування суми коштів: на поточний рахунок платника податку в установі банку із зазначенням реквізитів; для виплати готівкою (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); для подальших розрахунків як авансові платежі (передоплата) або грошова застава: на єдиний рахунок або на відповідний депозитний рахунок митниці Держмитслужби; на банківський рахунок (у разі якщо кошти авансових платежів (передоплати) вносилися готівкою); для погашення грошового зобов`язання (податкового боргу) з інших платежів незалежно від виду бюджету; 5) реквізити митної декларації (іншого документа, що її замінює) або уніфікованої митної квитанції, за якими помилково та/або надміру сплачено суми митних платежів.
До заяви додаються: документи, що підтверджують суму помилково та/або надміру сплачених митних, інших платежів та пені; виконавчий лист суду та/або рішення суду, що набрало законної сили (за наявності), щодо скасування рішення митниці Держмитслужби, яке призвело до виникнення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені; документи, що підтверджують право на перенесення граничних строків для подання заяви щодо повернення надміру сплачених митних платежів (за наявності).
Відповідно до п.п. 4-6 Розділу 3 Порядку № 643 після надходження до митниці Держмитслужби заява, подана за допомогою засобів ІТС Держмитслужби в електронній формі, автоматично після перевірки засобами антивірусного захисту інформації вноситься до Реєстру опрацювання заяв на повернення (далі - Реєстр), який ведеться за допомогою засобів АСМО.
Внесення до Реєстру інформації щодо заяви, поданої платником у паперовому вигляді або за допомогою засобів електронного зв`язку в електронній формі, здійснює працівник Підрозділу.
Реєстр містить дані, зазначені в заяві, та дані, внесені Підрозділом.
Заяву платника, внесену до Реєстру, розглядають відповідні структурні підрозділи митниці Держмитслужби, за визначенням керівника митниці.
Підрозділ перевіряє факт перерахування суми коштів з відповідного рахунку до державного бюджету та відсутність у нього податкового боргу за допомогою засобів АСМО.
Співробітник Підрозділу до Реєстру вносить дату сплати і реквізити, за якими кошти перераховано до бюджету (код класифікації доходів бюджету, бюджетний рахунок, на який перераховано кошти, код за ЄДРПОУ територіального органу Казначейства, на ім`я якого відкрито рахунок, та МФО Казначейства).
Якщо за результатами розгляду заяви митницею Держмитслужби встановлено наявність підстав для повернення коштів, працівник Підрозділу формує електронний висновок про повернення з державного бюджету помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені (далі - електронний висновок) за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, який подається керівнику (заступнику керівника) митниці Держмитслужби для прийняття рішення щодо повернення відповідної суми коштів.
На кожний сформований електронний висновок, за яким прийнято рішення про повернення, накладаються кваліфіковані електронні підписи керівника (заступника керівника) структурного підрозділу, що сформував електронний висновок, керівника (заступника керівника) митниці Держмитслужби та кваліфікована електронна печатка такого органу.
Сформовані електронні висновки з накладеними кваліфікованими електронними підписами та кваліфікованими електронними печатками митниці Держмитслужби у строк не пізніше 17:00 шостого робочого дня до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви до митниці Держмитслужби в автоматичному режимі надсилають до Казначейства для виконання.
Електронні висновки про повернення платежів, належних місцевим бюджетам, та платежів, які підлягають розподілу між державним та місцевими бюджетами (крім акцизного податку з ввезеного на митну територію України пального), надсилають до Казначейства для виконання за умови їх погодження з відповідними місцевими фінансовими органами. (п. 7 Порядку № 643)
Електронні висновки, які пройшли перевірку кваліфікованих електронних підписів посадових (уповноважених) осіб, кваліфікованої електронної печатки відповідної митниці Держмитслужби, повноти та правильності (в частині бюджетних рахунків) платіжних реквізитів, Казначейство приймає до виконання.
Про прийняття електронного висновку до виконання Казначейство інформує Держмитслужбу шляхом надсилання відповідного електронного повідомлення.
Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних, інших платежів та пені здійснюють територіальні органи Казначейства протягом п`яти робочих днів, наступних за днем прийняття електронного висновку митниці Держмитслужби.
Про повернення коштів платнику на підставі прийнятого до виконання електронного висновку Казначейство інформує Держмитслужбу шляхом надсилання відповідного електронного повідомлення не пізніше ніж 11:00 робочого дня, наступного за днем виконання такого висновку ( п. 11 Порядку № 643).
З огляду на вищевказані норми чинного законодавства та обставини даної справи, колегія суддів зазначає, що обов`язковою умовою для здійснення повернення надмірно сплачених сум митних та інших платежів є наявність факту надмірної сплати коштів, подання платником податків заяви про таке повернення до митного органу не пізніше 1095-го від дня виникнення надміру сплаченої суми із зазначенням напрямку перерахування коштів, відсутність податкового боргу.
Також, законодавчою передумовою та необхідною обставиною для повернення платникам податків надмірно сплачених сум митних платежів до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, є факт ухвалення митним органом висновку про повернення надмірно сплачених сум митних платежів.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 29.01.2019 року по справі №804/2048/15.
Таким чином, у даному випадку, днем виникнення права на відшкодування надміру сплачених митних платежів є дата набрання законної сили рішенням суду про скасування рішень відповідача про коригування митної вартості, які стали підставою для здійснення надмірної сплати митних платежів.
Відтак позовна вимога про зобов`язання відповідача не пізніше двох робочих днів з моменту набрання чинності рішення суду повернути позивачу, податковий номер 3098404843 мито в розмірі 6814 грн. 42 коп. та податок на додану вартість в сумі 14991 грн. 72 коп. є необґрунтованою та на теперішній час є передчасною, а отже не підлягає задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення
Відповідно до пункту 4 части 1, частини 2 статті 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
          Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.06.2020 року по справі № 520/2895/2020 скасувати.
          Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
          Визнати протиправним та скасувати рішення Слобожанської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 12.12.2019 № UA807000/2019/000026/2.
          Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA807200/2019/80015.
          В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Я.В. П`янова    Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено  30.03.2021 року