ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/442/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2590/20 Категорія: 304090300 	Годік Л. С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 березня 2021 року        м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –
в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» скерувало до суду позов до відповідачки про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх позовних вимог банк вказав на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву № б/н від 23 травня 2011 року.
Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.
При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, а підписавши заву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору.
Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку, а відповідачці надано у користування кредитну картку.
У подальшому, розмір кредитного ліміту збільшувався до 13 000 грн.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору. (Умов та правил надання банківських послуг) 
Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобіганню виникненню овердрафту відповідно до положень п.1.1.1.52 договору.
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням грошових коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу.
Але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.
Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу до останнього календарного числа місяця., зобов`язання клієнта вважаються простроченими., списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.
Нарахування банком відсотків у разі прострочення здійснення обов`язкових платежів, нарахування подвійних відсотків, штрафів, відсотків по ч. 2 ст. 625 ЦК України банк обґрунтовував Умовами та правилами надання банківських послуг.
У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 02 червня 2020 року має заборгованість 54 186,03 грн, з яких:
24 091,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 24 091,46 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту);
0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками;
0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
10 465,52 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України;
16 572,57 грн. – нарахована пеня;
0,00- нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
500,00 грн. – штраф (фіксована частина);
2556, 48 грн. – штраф (процентна складова).
Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки разом із судовими витратами у розмірі 2 102,00 грн.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2020 року позовні вимоги залишені без задоволення.
Ухвалюючи рішення, суд вважав, що сторони не узгодили при укладенні договору розміру кредиту, умов користування кредитом та його погашення, порядок нарахування та сплати відсотків за користування кредитом, порядок нарахування та сплати штрафу та пені за невиконання умов договору, оскільки анкета-заява не містить таких умов, а витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису, щодо ознайомлення відповідачкою саме з такими умовами та правилами.
Наданий банком розрахунок заборгованості суд не врахував як доказ через відсутність у ньому посилань на відомості, за якими можливо ідентифікувати боржника, зокрема посилань на номер карткового рахунку боржника.
Заборгованість за тілом кредиту у розмірі 21 091,46 грн. районний суд вважав необґрунтованою належними доказами виходячи із кредитного ліміту 13 000 грн.
Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку. 
Апелянтом вказано на те, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права.
Скаржник звертає увагу на те, що поза увагою районного суду залишилося те, що під час отримання кредитної картки відповідачка особисто підписала довідку про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій містяться умови в тому числі щодо базової відсоткової ставки за користування кредитом, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань.
Крім того, позивачем до суду надана виписка по рахунку відповідачки, якою підтверджується факт встановлення на картку ОСОБА_1 кредитного ліміту та користування останньою кредитними коштами.
Апелянт зазначає, що суд не перевірив розрахунок заборгованості та вищевказані доводи банку, в зв`язку із чим просив апеляційний суд скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.
На апеляційну скаргу відзив не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 23 травня 2011 року ОСОБА_1  звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. (а.с. 24)
У вказаній анкеті підписантка зазначила про свій намір отримати платіжну картку кредитка «Універсальна» з кредитним лімітом 2500 грн.
Поля у заяві щодо отримання ОСОБА_1 бажаного типу банківських послуг, зокрема щодо типу платіжної картки (дебетова, пенсійна, платіжна кредитка і т.д.) 
Відомостей про розмір процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.
Підписанням вказаної заяви відповідачка погодилася на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, що були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Того ж дня, відповідачка підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», змістом якої передбачено тип кредитки, базова відсоткова ставка в місяць у розмірі 3 %, мінімальний розмір щомісячних платежів ( 7% від заборгованості), термін внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця), пеня за несвоєчасне погашення заборгованості (формула її розрахунку). (а.с. 25)
Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав до суду розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року, розрахунок заборгованості станом на 30 вересня 2019 року, розрахунок заборгованості станом на 02 червня 2020 року, виписку по рахунку ОСОБА_1 , анкету-заяву, довідку про умови кредитування, витяг з тарифів та Умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміни умов кредитування, довідку по кредитним карткам ОСОБА_1 та строк їх дії.
Зазначених в анкеті-заяві Тарифів та Пам`ятки клієнта як частини договору банком не надано.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої банком, станом на 02 червня 2020 року має заборгованість 54 186,03 грн, з яких:
24 091,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 24 091,46 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту);
0,00 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками;
0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;
10 465,52 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України;
16 572,57 грн. – нарахована пеня;
0,00- нараховано комісії, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:
500,00 грн. – штраф (фіксована частина);
2556, 48 грн. – штраф (процентна складова).
Відповідачем вказаний розрахунок не спростовано.
Звертаючись до суду з цим позовом банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору)у сукупності з іншими доказами може бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.
Таким чином, за вказаних вище обставин, наданий банком розрахунок заборгованості в сукупності та взаємозв`язку з випискою по кредитному договору є належними доказами заборгованості ОСОБА_2 , наданий банком в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України.
В той же час, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.
Із вищевказаної виписки по картковому рахунку вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами та частково виконував свої зобов`язання щодо повернення цих коштів.
Таким чином, виходячи із встановлених вище обставин, зокрема підписання відповідачкою анкети-заяви та користування кредитними коштами на банківській карті, колегія суддів приходить до висновку про те, що 23 травня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір.
Укладання договору банківського рахунка під час відкриття банком карткового рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунку за операціями є доказом укладення такого договору (правова позиція ВС, викладена у постанові від 24 грудня 2020 року у рамках справи № 754/7091/17).

Досліджуючи узгоджений між сторонами зміст умов договору, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недотриманням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
При цьому, апеляційний суд наголошує на неможливості врахування як належного та допустимого доказу на підтвердження умов договору саме наданих банком Витягу з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правил розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку та укладаючи з позивачем договір.
Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року ( справа № 342/180/17).
За матеріалами справи встановлено, що 23 травня 2011 року відповідачка, крім анкети-заяви, також підписала довідку про умови кредитування із використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Вказана довідка містить посилання на ІПН позичальниці, її ідентифікацію, тому визначені у її змісті умови щодо базової відсоткової ставки в місяць у розмірі 3 % та пені за несвоєчасне погашення заборгованості (формула її розрахунку) апеляційний суд вважає умовами укладеного між сторонами договору.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України (у редакції станом на час укладення договору) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карки, оформленої на ОСОБА_1 при оформленні кредитної карки на неї було встановлено кредитний ліміт 300 грн, який 29 вересня 2017 року був збільшений до 13 000 грн. (а.с. 22) Вказане підтверджується випискою по картковому рахунку відповідачки (а.с. 18)
В той же час, з наданого банком розрахунку слідує, що станом на 01 червня 2018 року за відповідачкою вже рахувалася заборгованість за поточним тілом кредиту (суму, яку фактично отримала в борг відповідачка) у розмірі 14 065,14 грн, (а.с. 17), що перевищує наданий клієнту кредитний ліміт. Можливість виникнення у клієнта овердрафту між сторонами не узгоджено, а тому надання відповідачці додаткових кредитних коштів поза межами кредитного ліміту та збільшення поточного тіла кредиту (з якого банк проводив додаткові нарахування по відсотках та забезпечувальні) є неправомірним.
Крім того, в розрахунку заборгованості зазначено про переведення поточного тіла кредиту у графу «прострочене» 01 жовтня 2019 року у розмірі 38 491,5 грн.( а.с. 15)
При цьому, апеляційний суд зауважує, що ні анкетою-заявою, ні довідкою про умови кредитування не передбачено обов`язку відповідача по сплаті простроченого тіла кредиту.
Наданий банком розрахунок виконаний у формі таблиці із зазначенням відповідних граф, зокрема поточне тіло кредиту та прострочене тіло кредиту, а в кінці розрахунку зазначені остаточні суми на кінець періоду, за який вони виконані. При цьому, в розрахунку зазначено, що поточне тіло кредиту дорівнює 0, 00 грн., а прострочене тіло кредиту 24 091, 46 грн.
За вказаних обставин апеляційний суд вважає вимоги про стягнення простроченого тіла кредиту безпідставними через відсутність передбаченого обов`язку відповідачки щодо їх сплати.
Аналогічний висновок викладений у постанові ВС від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, від 04 листопада 2020 року у справі № 720/1394/19.
Далі, у довідці про умови кредитування відсоткову ставку визначено у розмірі 3 % на місяць, проте вже з липня 2015 року по розрахунку банк нараховував відсотки у завищеному розмірі - 3, 6 %, що не відповідає умовам договору.
При цьому, з наданого банком розрахунку також вбачається, що погашення заборгованості по договору проводилося в порядку, передбаченому ст. 534 ЦК України.
Так, згідно приписів вказаної вище норми закону у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.
Судом встановлено, що згідно наданого банком розрахунку, за період з 23 травня 2011 року по 02 червня 2020 року відповідачкою на погашення боргу було внесено 74 393,55 грн., а списано з рахунку шляхом зняття готівки (фактично отримані кошти, поточне тіло) 48 490 грн. (без врахування неузгоджених нарахованих відсотків, пені та штрафів).
Таким чином, внесені грошові кошти відповідачкою зараховувалися, в тому числі, на погашення заборгованості по відсоткам, нарахування яких проводилося банком з порушенням умов договору.
Аналогічне заперечення наданого банком розрахунку стосується і безпідставного нарахування банком штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, оскільки такі умови визнані судом неузгодженими між сторонами.
Вказані обставини спростовують правомірність проведених банком розрахунків заборгованості, інших розрахунків банком не надано, клопотання щодо проведення експертного дослідження сторонами не заявлялося, що позбавляє суд можливості визначити розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями.
В частині позовних вимог банку щодо стягнення пені, колегія зазначає наступне.
Умови договору щодо визначення розміру пені за несвоєчасне погашення заборгованості узгоджені між банком та позичальником у довідці про умови кредитування, зокрема зазначено, що пеня складається із пені 1(базова відсоткова ставка по договору/30 – нараховується за кожний день прострочення кредиту) та пені 2(1% від заборгованості, але не менше 10 грн в місяць, нараховується один раз в місяць, за умови наявності прострочення по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму більше 50 грн).
Зважаючи на ту обставину, що у відповідачки відсутня заборгованість за поточним тілом кредиту, тому відсутній борг, на який можливо нарахувати пеню у визначеному довідкою розмірі.
В частині доводів апеляційної скарги щодо стягнення відсотків по ст. 625 ЦК України слід зазначити наступне.
Оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 23 травня 2011 року шляхом підписання заяви.
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі, зокрема відповідальності у вигляді відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за відсотковою ставкою 86,4. 
Вказаний висновок узгоджується у подібній, але не аналогічній справі розглянутій Верховним Судом 21 жовтня 2020 року та викладений ним у постанові у справі №190/1419/19-ц, в частині складових вартості наданого кредиту.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. А також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу передбаченого договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Строк повернення кредиту відповідає строку дії кредитної картки. У межах цього строку позичальник зобов`язаний повертати банку кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами. Якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України.
Отже, в частині нарахування відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, колегія суддів враховує, що оскільки термін дії останньої картки, виданої ОСОБА_1 закінчився 10/19, то саме з цього періоду можливе нарахування боргу на прострочений кредит відповідно до статті 625 ЦК України та у розмірі 3 % річних, оскільки саме така відсоткова ставка визначена законом, а не нарахований банком розмір 86,4% річних.
Водночас у зв`язку із відсутністю заборгованості за поточним тілом кредиту підстави для застосування статті 625 ЦК України відсутні.
За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, в зв`язку із чим судові витрати колегія суддів залишає за апелянтом.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 листопада 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді