Постанова
Іменем України
 
13 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 632/1660/19-ц
 
провадження № 61-13386 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство «Правекс Банк»; 
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ;
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Правекс Банк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року у складі судді Росохи А. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Кругової С. С., Маміної О. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина
Короткий зміст позовної заяви
У жовтні 2019 року акціонерне товариство «Правекс Банк» (далі - АТ «Правекс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява мотивована тим, що 06 грудня 2006 року між банком 
та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов до якого останній отримав кредит у розмірі 6 650 доларів США зі сплатою 12 % річних, строком до 06 грудня 2026 року. 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2  укладено договір поруки від 05 грудня 2006 року, 
за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором 
за виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору.
ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконував, на вимоги не реагував, як і поручитель, унаслідок чого станом на 01 вересня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 19 258,12 доларів США, що за курсом Національного банку України становить 485 926 грн 64 коп., яка складається з: 5 729 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 144 555 грн 84 коп. - заборгованості за кредитом; 5 883,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 148 453 грн 98 коп. - заборгованості по відсоткам; 
1 530,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 38 615 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 6 115,25 доларів США, що 
в гривневому становить 154 301 грн 82 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.
Ураховуючи викладене, АТ «Правекс Банк» просило суд стягнути солідарно 
з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 06 грудня 2006 року у загальному розмірі 19 258,12 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 01 вересня 
2019 року становить 485 926 грн 64 коп.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області 
від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову АТ «Правекс Банк» відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем пропущено встановлений статтею 257 ЦК України трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, про застосування якого заявлено ОСОБА_2 , оскільки у банка виникло право на звернення до суду з даним позовом 15 грудня 2014 року, проте до суду він звернувся лише 01 жовтня 2019 року. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Харківського апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Правекс Банк» залишено без задоволення. Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 13 листопада 2019 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у кредитному договорі зазначено, що у разі невиконання позичальником умов пункту 6.1.14 договору (позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, переданого в іпотеку банку), строк користування грошовими коштами, вказаний у пункту 1.2 договору (06 грудня 2026 року), припиняється достроково на 10-й день припинення строку дії договору страхування або зміни його умов з вини позичальника. ОСОБА_1 останній договір страхування укладав із страховою установою 04 грудня 2013 року, який закінчився 04 грудня 2014 року. Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову банку 
до позичальника у зв`язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем. Оскільки позовна заява про стягнення заборгованості за кредитним договором подана банком 01 жовтня 2019 року, тому ним пропущено строк для пред`явлення вимоги до поручителя про виконання зобов`язання за договором поруки, а тому порука припинилася згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі АТ «Правекс Банк» посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду 
від 21 вересня 2020 року касаційне провадження у зазначеній справі відкрито 
та витребувано її з суду першої інстанції. 
У жовтні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
У листопаді 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судова справа передана судді-доповідачу Гульку Б. І.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2020 року справу за позовом 
АТ «Правекс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга АТ «Правекс Банк» мотивована тим, що, відмовляючи 
у задоволенні позову судами попередніх інстанції враховано пункт 6.1.14 кредитного договору, у якому зазначено, що протягом строку дії даного договору позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, переданого в іпотеку банку згідно з пунктом 3.1 договору, шляхом укладення щорічно договорів страхування зі страховими компаніями до 06 грудня, визначеними банком, а також письмово погоджувати умови договорів страхування та не вчиняти дії, направлених на зміну цих умов. Пунктом 9.7 кредитного договору визначено, що у випадку невиконання позичальником умов пункту 6.1.14 договору, строк користування грошовими коштами, зазначений у пункті 1.2 договору припиняється достроково на 10-й день після припинення строку дії договору страхування або зміни його умов з вини позичальника. Разом з тим, судами не взято до уваги абзац другий пункту 7.1.7 кредитного договору, в якому передбачено, що договір вважаться розірваним з моменту прийняття відповідного рішення органом банку, 
в компетенцію якого у відповідності з законодавством і внутрішніми документами банку входить прийняття таких рішень. У даному випадку дострокове припинення строку виконання договору - це право банку, яким він не скористався, а судами не взято до уваги всі умови договору. Тому строк позовної давності не пропущено. 
Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу
У листопаді 2020 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу АТ «Правекс Банк», у якому зазначено, що судові рішення є законними та обґрунтованими і підстави для їх скасування відсутні. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
06 грудня 2006 року між АТ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов до якого останній отримав кредит 
у розмірі 6 650 доларів США строком зі сплатою 12 % річних, строком 
до 06 грудня 2026 року (а. с. 9-14).
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2  укладено договір поруки від 05 грудня 2006 року, 
за умовами якого останній зобов`язався відповідати перед кредитором 
за виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 по вказаному кредитному договору (а. с. 15-17).
Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 06 грудня 2006 року, станом на 01 вересня 2019 року 
у позичальника перед банком виникла заборгованість у розмірі у розмірі 19 258,12 доларів США, що становить 485 926 грн 64 коп., яка складається з: 
5 729 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 144 555 грн 84 коп. - заборгованість за кредитом; 5 883,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 148 453 грн 98 коп. - заборгованість за відсотками; 
1 530,38 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 38 615 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 6 115,25 доларів США, що 
в гривневому еквіваленті становить 154 301 грн 82 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга АТ «Правекс Банк» задоволенню не підлягає. 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої та постанова суду апеляційної інстанцій відповідають. 
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, 
а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).
У частині першій статті 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше 
не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
У пункті 1.2 кредитного договору від 06 грудня 2006 року, укладеного між 
АТ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 , визначено, що кредит надається терміном з 06 грудня 2006 року по 06 грудня 2026 року.
Пунктом 6.1.14 вказаного кредитного договору визначено, що протягом строку дії даного договору позичальник зобов`язується забезпечити страхування майна, переданого в іпотеку банку, згідно пункту 3.1 договору, шляхом укладення щорічно договорів страхування зі страховими компаніями 
до 06 грудня, визначеними банком, а також письмово погоджувати умови договорів страхування та не вчиняти дії, направлених на зміну цих умов.
Відповідно до положень пункту 9.7 кредитного договору у разі невиконання позичальником умов пункту 6.1.14 договору, строк користування грошовими коштами, вказаний у пункту 1.2 договору, припиняється достроково на 10-й день припинення строку дії договору страхування або зміни його умов з вини позичальника.
Тобто сторони врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, а саме зміну строку виконання основного зобов`язання. 
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Зі змісту пункту 9,7 кредитного договору слідує, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є невиконання позичальником страхування майна, переданого в іпотеку банку шляхом укладення щорічно договорів страхування зі страховими компаніями 
до 06 грудня, визначеними банком.
Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання та така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та 
не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України. 
Отже, якщо сторони договору визнали безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання саме невиконання позичальником страхування майна, переданого в іпотеку банку шляхом укладення щорічно договорів страхування зі страховими компаніями до 06 грудня, 
а не направлення банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом, то така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін та не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту у порядку, визначеному частиною другою статті 1050 ЦК України.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови 
в позові.
Частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність 
в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Виходячи зі змісту статей 256, 261 ЦК України, позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).
Судом встановлено, що відповідачем останній договір страхування укладався 04 грудня 2013 року, строк дії якого закінчився 04 грудня 2014 року. Враховуючи, що за умовами кредитного договору всі договори страхування повинні були узгоджуватись із кредитором, банк був обізнаний, що з 04 грудня 2014 року договір страхування відсутній, тому відповідно і про дострокове 
(з 15 грудня 2014 року) припинення строку користування грошовими коштами, що вказаний у пункті 1.2 кредитного договору. Крім того, останній платіж погашення суми заборгованості за договором кредиту позичальником було сплачено 06 грудня 2013 року.
Щодо припинення поруки
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.
За умовами договору поруки, укладеного між банком та ОСОБА_2 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 05 грудня 2029 року.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період 
у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, 
є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, 
а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 
2016 року у справі № 6-2662цс15).
Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Проте, якщо кредитор змінює строк виконання основного зобов`язання, позовна давність обчислюється від цієї дати. В такому разі кредитор зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження 
№ 14-145цс18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). 
Оскільки визначений кредитним договором строк його дії було змінено 
на підставі умов цього договору (пункт 6.1.14), отже, порука припинилася після спливу шести місяців після настання події визначеної пунктом 9.7 договору кредиту.
З урахуванням наведено, відмовляючи у задоволенні позову АТ «Правекс Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги 
є обґрунтованими, проте банком пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено поручителем ОСОБА_2 , 
а до поручителя пропущено строк пред`явлення до нього вимог (частина четверта статті 559 ЦК України).
Доводи касаційної скарги про те, що у даному випадку дострокове припинення строку виконання договору - це право банку, яким він не скористався, 
є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеним. 
До подібних висновків про те, що зазначення у кредитному договорі про безумовне припинення договору у разі порушення зобов`язання, а отже зміну строку виконання основного зобов`язання незалежно від направлення 
про це боржникові відповідного повідомлення (чи рішення) банку, дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 
у постанові від 15 червня 2020 року у справі № 138/240/16-ц (провадження 
№ 61-14987сво 19) 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального 
і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 400, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «Правекс Банк» залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області 
від 13 листопада 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду 
від 12 серпня 2020 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
Судді:                                                                                              Б. І. Гулько
І. А. Воробйова
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець