Ухвала
Іменем України
05 березня 2021 року
м. Київ
справа № 643/11724/19
провадження № 61-19659ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М.(суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,
розглянув касаційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року  ОСОБА_1 , заінтересована особа - П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.
Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років 
померла двоюрідна сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , яка була зареєстрована та мешкала у квартирі АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 (по батькові - Ісааківна, дівоче прізвище - ОСОБА_4 ) та померла ОСОБА_3 є родичами четвертого ступеня спорідненості, 
а саме - двоюрідними сестрами, проте не збереглися документи щодо підтвердження родинних зв`язків між матерями вказаних осіб: 
ОСОБА_5 , 1921 року народження (вона ж ОСОБА_5 і рідна мати ОСОБА_1 ) та ОСОБА_7 , 1910 року народження, які є рідними сестрами та вже померли. Батьками    ОСОБА_5 та ОСОБА_7 
є ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .
Звернувшись з відповідними запитами про надання відомостей щодо підтвердження родинних зв`язків вищевказаних громадян до архівних установ України та реєстраційної служби Міністерства юстиції України, отримано відповіді, що такі дані в архівах відсутні. 
З метою встановлення вказаних обставин було направлено запити до державних архівних установ Республіки Узбекистан та Киргизької Республіки, куди родину ОСОБА_11 евакуювали в період Другої світової війни. 
На вказані запити з отримано відповідь про те, що у червні 1942 року до 
міста Ташкент Республіки Узбекистан переїхала родина ОСОБА_11 у складі: батька - ОСОБА_10 , матері - ОСОБА_9 , дочки - ОСОБА_7 , дочки - ОСОБА_5 , дочки - ОСОБА_12 , онуки - ОСОБА_3 . Родина ОСОБА_11 
у подальшому була переселена на АДРЕСА_2 . Відповідно до копії карток з архівного фонду Республіки Узбекистан ОСОБА_13 , ОСОБА_5 та ОСОБА_15 є доньками ОСОБА_9 та 
ОСОБА_10 , а ОСОБА_3 є онука вказаних осіб. Отже, ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 .
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд встановити факт родинних відносин, зокрема, що ОСОБА_3 ,яка померла 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років, була двоюрідною сестрою громадянки Держави Ізраїль ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 
2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин задоволено.
Встановлено юридичний факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 
у віці 78 років ОСОБА_3 була двоюрідною сестрою громадянки Держави Ізраїль - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що встановлення факту, про який просить заявник, необхідно для оформлення спадщини. Вказаний факт родинних відносин доведено належними та допустимими доказами, тому підлягає встановленню, зокрема, що ОСОБА_1 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з указаним рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада як особа, яка не брала участі у справі, оскаржила його 
в апеляційному порядку.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, 
з урахуванням ухвали цього ж суду від 03 грудня 2020 року про виправлення описки, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення суду першої інстанції закрито відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2019 року не вирішувалось питання про права, інтереси та обов`язки Харківської міської ради, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, є підставою для закриття апеляційного провадження.
У касаційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про залишення заяви про встановлення факту родинних відносин без розгляду, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.
Установлено, що відповідно до копії внутрішнього паспорту Міністерства внутрішніх справ Держави Ізраїль ОСОБА_6 народилась 
ІНФОРМАЦІЯ_2 в СРСР та її батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
Відповідно до копії повторного свідоцтва про одруження від 04 квітня 
1964 року ОСОБА_5 02 лютого 1946 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_19 , отримавши прізвище « ОСОБА_4 ».
Згідно з копією свідоцтва про народження від 01 березня 1951 року ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками зазначені ОСОБА_19 та ОСОБА_5 . 
За змістом витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20 червня 
2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєструвала шлюб з    ОСОБА_22 та отримала прізвище « ОСОБА_1 ».
Копією повторного свідоцтва про народження від 09 червня 
2000 року (актовий запис від 10 січня 1939 року) підтверджено, що 
батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є: ОСОБА_24 та ОСОБА_7 
ОСОБА_3 померла  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з відповіддю Центрального державного архіву Республіки Узбекистан від 22 січня 2019 року у матеріалах картотеки архіву евакуйованих громадян СРСР у роки Великої Вітчизняної війни у червні 
1942 року зберіглися облікові картки родини ОСОБА_11 , евакуйованих з міста Харкова.
Так, відповідно до архівних записів під час евакуації в місто Ташкент Республіки Узбекистан прибула родина в складі шести осіб, з яких було четверо повнолітніх та дві дитини, а саме: голова родини - ОСОБА_10 , 1879 року народження; мати - ОСОБА_9 , 1883 року народження; дочка - ОСОБА_7 , 1910 року народження; дочка - ОСОБА_5 , 
1921 року народження; дочка - ОСОБА_12 , 1925 року народження (неповнолітня записана у документах матері ОСОБА_9 ); онука - 
ОСОБА_3 , 1939 року народження (неповнолітня записана у документах матері ОСОБА_9 ). Уся родина для подальшого проживання направлена на АДРЕСА_2 . Іншої інформації про родину ОСОБА_11 та ОСОБА_25 у матеріалах архівів Республіки Узбекистан не знайдено.
Згідно з копіями карток з архівного фонду, оригінали яких зберігаються в державному архіві Республіки Узбекистан, ОСОБА_13 , ОСОБА_5 та ОСОБА_15 є дочками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а ОСОБА_3 - їхня онука.
Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 
2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин задоволено.
Встановлено юридичний факт, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 
у віці 78 років ОСОБА_3 була двоюрідною сестрою громадянки Держави Ізраїль - ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Харківська міська рада, особа, яка не брала участі у справі, оскаржила його 
в апеляційному порядку.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, 
з урахуванням ухвали цього ж суду від 03 грудня 2020 року про виправлення описки, апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Московського районного суду міста Харкова 
від 17 жовтня 2019 року закрито на підставі пункту 3 частини першої 
статті 362 ЦПК України.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Апеляційний суд установив, що метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту родинних відносин є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті її двоюрідної сестри ОСОБА_3 , зокрема з метою наступного вирішення питання про оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останньої, оскільки інші документи, які б свідчили про їх родинні зв`язки відсутні у картотеках. Тобто, ОСОБА_1 є спадкоємцем п`ятої черги після померлої ОСОБА_3 .
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно. Заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця, а якщо до складу спадщини входять земельні ділянки сільськогосподарського призначення - власниками або користувачами суміжних земельних ділянок. У такому разі суд залучає до розгляду справи органи місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини та/або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини.
Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.
Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).
Тлумачення наведених норм процесуального права свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. Якщо обставини про вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, апеляційне провадження підлягає закриттю.
Подібні висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18), а також в ухвалах Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі № 766/1674/17-ц (провадження № 61-17663ск20) та від 23 грудня 2020 року у справі 
№ 206/4741/15-ц (провадження № 61-18499ск20).
Процесуальний закон визначає коло осіб, що наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право 
у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або 
у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі 
№ 911/2635/17.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що рішенням Московського районного суду міста Харкова від 17 жовтня 2019 року не вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки Харківської міської ради, дійшов правильного висновку, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України це є підставою для закриття касаційного провадження.
Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах своїх повноважень та у визначений процесуальним законом спосіб.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення апеляційним судом норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Частинами п`ятою, шостою статті 394 ЦПК України передбачено, що питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.
Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин, за касаційною скаргою Харківської міської ради на ухвалу Харківського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. О. Карпенко
С. Ю. Мартєв