П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/2258/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Тарновецький І.І. 
          Суддя-доповідач:  Полотнянко Ю.П. 

25 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Полотнянка Ю.П. 
суддів:  Драчук Т. О.  Ватаманюка Р.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  01 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області,  третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ДП "НАЕК" Енергоатом" від імені і за дорученням якої дії Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція" про  скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ДП "НАЕК "Енергоатом" від імені і за дорученням якої діє Відокремлений підрозділ "Хмельницька атомна електрична станція", в якому просив суд:
- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.12.2019 № 222430001159;
- зарахувати позивачу період його роботи з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993 по 28.02.2000 за Списком № 1;
- призначити пільгову пенсію за Списком № 1 з моменту виникнення на неї права з 16.10.2019.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.09.2020 позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.12.2019 про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії за Списком № 1;
- зараховано ОСОБА_1 до пільгового стажу періоди його роботи у відокремленому підрозділі "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства НАЕК "Енергоатом" оператором реакторного відділення цеху вентиляції і кондиціювання з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993 по 28.02.2000.
- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;
- стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1681,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги  послався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що підстав для зарахування спірних періодів роботи немає, оскільки відсутні відомості про проведення атестації робочого місця у спірний період.
В силу положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 308 КАС України, дійшла наступних висноків.
Як встановлено судом першої інстанції, 25.10.2019 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.12.2019 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно заяви від 25.10.2019 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу - 8 років. Тривалість страхового стажу - 36 років 4 місяці 24 дні, в тому числі стаж за Списком №1 - 1 рік 3 місяці 7 днів.
Листом №44685/03 від 28.12.2019 року відповідач повідомив позивача, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 27.12.2019 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.
Також позивача повідомлено про те, що йому відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 період роботи оператором реакторного відділення цеху вентиляції і кондиціювання, а саме: з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993 по 28.02.2000, оскільки відсутні документи про проведення атестації робочого місця.
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зарахування ОСОБА_1 до пільгового стажу періодів його роботи у відокремленому підрозділі "Хмельницька атомна електрична станція" державного підприємства НАЕК "Енергоатом" з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993 по 28.02.2000 оператором реакторного відділення цеху вентиляції і кондиціювання та визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.12.2019 про відмову в призначені пенсії за Списком № 1.
Суд першої інстанції встановив, що позивач працював за професією, пільговий характер роботи якої підтвердився проведеною атестацією 06.04.1992, тобто за чотири місяці до прийняття Постанови КМУ від 01.08.1992 №  442, та продовжив роботу за цією ж професією після проведення атестації, і при цьому кваліфікаційні обов`язки, місця їх виконання та умови праці позивача не змінювалися, тому спірний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу та врахуванню для визначення розміру пенсії за результатами попередньої атестації.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності такої відмови, виходячи з наступного.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
В свою чергу в п.6 ч.1 ст.92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.114 ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до статті 62 закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом першим Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з п.3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Разом з тим, як передбачено п.2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Тобто, вимоги щодо обов`язкових норм пільгового стажу для призначення пенсію за віком на пільгових умовах визначені також частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та є аналогічними вимогам, зазначеним в статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками №1 та №2 деталізоване у «Порядку застосування списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383.
Пунктом 10 наведеного Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637.
Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене, як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків №1 або Списком №2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №1 або Списком №2.
Крім того, відповідно до пунктів 1 і 2 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року №442 (набрав чинності з 21 серпня 1992 року, далі Порядок №442), атестація проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому; основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 зазначеного Порядку встановлено, що атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Згідно з пунктом 6 Порядку № 442 атестація робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі Порядок № 383), при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21 серпня 1992 року, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Також, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що висловлені у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №520/15025/16-а, визначено, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник".
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що твердження пенсійного органу щодо такої підстави не врахування до пільгового стажу роботи за Списком №1 спірних періодів роботи позивача, як відсутність матеріалів атестації робочих місць чи не проведення атестації робочого місця, є безпідставними (у випадку якщо атестація не була б проведена).
Вондочас, як зазначив суд першої інстанції, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «а» статті 13 Закону № 1788-XII є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку № 1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Так, згідно з даними трудової книжки позивача від 18.06.1989 серії БТ-ІІ та довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 19.09.2019 № 05-470, позивач працював у Відокремлений підрозділ ДП НАЕК "Енергоатом" "Хмельницька АЕС" на посаді дефектоскопіста по ультразвуковому контролю в періоди роботи з 02.07.1990 по 08.10.1991, та на посаді оператора реакторного відділення цеху вентиляції і кондиціювання в періоди роботи з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993 по 28.02.2000.
Вказані посади відносяться до переліку визначеного постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення».
Зокрема, до Списку № 1 розділу ХХIV, підрозділу 12406000-17541, Код КП 1222.2/4403 постанови Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991р. «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», включено працівників постійно зайнятих експлуатацією, ремонтом та налагодженням технологічного устаткування, вентиляції, системи керування, приладів технологічного та радіаційного контролю, на роботах з виведення з експлуатації атомних реакторів різного призначення та атомних станцій в умовах радіаційної шкідливості.
Відповідно до наказу №184 від 06.04.1992 «Про впорядкування надання пільг за роботу в шкідливих та особливо шкідливих умовах» робочі місця операторів 5 групи цеху вентиляції і кондиціювання (ЦВіК) були атестовані за Списком №1 відповідно до якого працівники мали наступні пільги: доплата за ОШУП 12%, довідка від 24.03.2020 №49-594; додаткова відпустка 12 днів, довідка від 04.03.2020 №05-170; талони лікувально-профілактичного харчування та скорочений робочий тиждень, довідка від 10.03.2020 №48-25/104/2494. В наказі та списках до нього, працівники значаться під №№ 44-55.
З матеріалів справи слідує, що згідно наказу від 30.03.1993 №428лс позивач прийнятий на роботу у ВП «Хмельницька АЕС» на посаду оператора реакторного відділення 5 групи в ЦВіК, на Блок № 2 про що свідчить запис в його трудовій книжці під №14.
Згідно Наказу від 04.10.1993 №1375 «Про переведення» позивач був переведений з Блока №2 на Блок №1 ВП ХАЕС на посаду оператора реакторного відділення 5 групи на місце яке було атестовано по Наказу №184 від 06.04.1992.
По наказу «Про переведення» ОСОБА_1 було встановлено особливо шкідливі умови праці ОВ-1 з пільгами 12%.
Функціональні обов`язки, місця їх виконання та умови праці за посадою оператора реакторного відділення цеху вентиляції та кондиціювання за періоди з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993 по 28.02.2000 не змінювались.
Отже, враховуючи, те що позивач працював за професією, пільговий характер роботи якої підтвердився проведеною атестацією 06.04.1992, тобто за чотири місяці до прийняття Постанови КМУ від 01.08.1992 №  442, та продовжив роботу за цією ж професією після проведення атестації, і при цьому кваліфікаційні обов`язки, місця їх виконання та умови праці позивача не змінювалися, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний період підлягає зарахуванню до пільгового стажу та врахуванню для визначення розміру пенсії за результатами попередньої атестації.
З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не зараховано періоди роботи позивача з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993 по 28.02.2000 до пільгового стажу роботи за Списком №1.
Враховуючи вказане колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині предмету спору не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржувалось в частині відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині рішення суду не переглядається судом апеляційної інстанції.
Щодо доводів апелянта в частині стягнення на користь позивача судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в сумі 1681 грн. 60 коп., колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
В свою чергу, предметом спору в даній справі є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 27.12.2019 №222430001159 про відмову призначенні пенсії за віком та в зарахуванні до пільгового стажу за Списком №1 за період роботи з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993.
Також, позивач просив, зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи: з 11.05.1993 по 10.06.1993, з 13.06.1993 по 25.08.1993, з 28.08.1993 по 14.09.1993, з 01.10.1993  до пільгового стажу за Списком №1 та призначити йому пенсію з моменту виникнення на неї права з 16.10.2019.
Тобто, фактично вимоги, які прямозалежні та пов`язані між собою.
З урахуванням зазначеного, а також ЗУ "Про судовий збір" колегія суддів зазначає, що при поданні позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
На підставі вказаного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області підлягає частковому задоволенню в частині стягнення суми судового збору, а рішення суду першої інстанції в цій частині є помилковим.
У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на усі обставини справи та норми законодавства, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим в частині стягнення судових витрат з відповідача, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати в частині стягнення судового збору і ухвалити нове рішення в цій частині. По суті спору рішення суду першої інстанції є правомірним та відповідає обставинам справи та нормам законодавства, а тому скасуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити  частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_1 1681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одну) грн. 60 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
В решті рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 01 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 325 КАС України та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 	 	Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Драчук Т. О.    Ватаманюк Р.В.