П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 січня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/5020/19	
Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді:  Димерлія О.О.
суддів: Танасогло Т.М. ,  Єщенка О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі № 420/5020/19 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Південного управління в м.Одесі ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2019р. №Ф-44607-50, -

В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень, просила суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2019р. №Ф-44607-50.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що оскільки недоїмка (заборгованість зі сплати єдиного внеску) виникла 30.04.2019р., то вимога мала бути надісланою (врученою) не пізніше 16.05.2019р., а не 05.08.2019р. Отже, пропуск строку надсилання (вручення) оскаржуваної вимоги на 54 робочі дня робить надсилання (вручення) неправомірним, а вимогу такою, що підлягає скасуванню. Також, першоджерелом для прийняття оскаржуваної вимоги є не результат планових чи позапланових перевірок ФОП ОСОБА_1 , а інформаційний блок податкового органу, використання якого, на думку позивачки, є неправомірним, оскільки внесення відомостей до баз даних контролюючого органу є одним із засобів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань, а висновки, викладені в податковій інформації, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків, зборів, внесків. 
Відповідач з позовними вимогами не погоджувався з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що 01.01.2017р. до ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» внесено зміни, одна з яких стосується порядку нарахування єдиного соціального внеску фізичними особами-підприємцями та особами, які провадять незалежну професійну діяльність, у разі відсутності у них доходу у звітному році або окремому місяці звітного року. Зокрема, якщо раніше такі платники ЄСВ мали право самостійно визначати базу нарахування ЄСВ у разі відсутності доходу і сплатити суму єдиного соціального внеску з урахуванням встановленої максимальної величини бази нарахування ЄСВ та розміру мінімального страхового внеску, то з 01.01.2017р. таке самостійне визначення бази для нарахування ЄСВ стало їх обов`язком. При цьому, звільнення фізичної особи-підприємця, якою обрано спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, а саме: 1) така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда; 2) отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Отже, у разі якщо платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Водночас, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Також, відповідач наголошує, що в автоматичному режимі в ІС «Податковий блок» в ІКП платника – ОСОБА_1 по коду платежу 71040000 проведено нарахування по сплаті ЄСВ. Станом на 30.06.2019р. загальна сума боргу становить 21030,90грн. Окрім того, 07.08.2019р. здійснено припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 , однак не знято з обліку контролюючого органу. Між тим, фізичні особи щодо яких починаючи з 01.01.2017р. до Єдиного державного реєстру внесено запис про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, подають податкові декларації платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця востаннє за податковий (звітний) квартал в якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності з наростаючим підсумком з початку року у строки, визначені п.п.49.18.2 п.49.18 ст.49 Податкового кодексу України, протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу. Як стверджує позивач, ФОП ОСОБА_1 не подано до податкового органу документи, які необхідні для зняття з обліку. Крім того, позивачка має заборгованість по сплаті ЄСВ.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2019р. по справі   № 420/5020/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано протиправною та скасовано Вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-44607-50   від 13.06.2019 року.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 окружним адміністративним судом вказано на те, що п.3 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не містить для ФОП, які обрали спрощену систему оподаткування, приписів щодо обов`язку визначити базу нарахування єдиного внеску у разі не отримання доходу (прибутку). Тобто, у разі відсутності доходу (прибутку) вказана категорія платників податків має право, а не обов`язок, визначати самостійно для себе суму страхового внеску. Отже, визначення вказаній категорії платників єдиного внеску (яким є позивач) контролюючим органом в інтегрованій картці суми страхового внеску не відповідає положенням законодавства, оскільки відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, а у вказаній категорії осіб у разі відсутності доходу наявне право нарахування або не нарахування собі суми єдиного внеску. Водночас, саме контролюючим органом нараховано за відповідний період  позивачу суму єдиного внеску. Також, за наявності у позивача недоїмки в сумі 739,32грн. (відображена у картці позивача станом початок 2018 року) повинен був протягом 15 робочих днів надіслати позивачу вимогу про сплату недоїмки. Натомість, вимога була сформована станом на 30.04.2019 року коли недоїмка зросла до 21030,90грн. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головним управлінням ДПС в Одеській області подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовано фактичні обставини справи, у зв`язку з чим порушено норми матеріального та процесуального права, а тому відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги Головне управління ДПС в Одеській області зазначає, що відповідно до правової позиції Верховного Суду від 04.12.2019р. №440/2149/19, особа, яка зареєстрована як ФОП, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником.
В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.
Зокрема, колегією суддів установлено, що 13.02.2013р. проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис №25560000000105329.
З матеріалів справи убачається, що 14.02.2013р. ФОП ОСОБА_1 взято на облік як платника єдиного внеску в Південному управлінні у м.Одесі Головного управління ДФС в Одеській області.
Відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів, Головним управлінням ДФС в Одеській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-44607-50, згідно із якою станом на 30.04.2019р. заборгованість зі сплати єдиного внеску у ОСОБА_1 становить 21030,90грн.
Судом з`ясовано, що 07.08.2019р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №25560060002105329 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. 
Також, 07.08.2019р. ФОП ОСОБА_1 знято з обліку в Південному управлінні у м.Одесі Головного управління ДФС в Одеській області.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку установлено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 якого єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно із статтею 2 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Пунктами 4, 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що платниками єдиного внеску є: фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Згідно із п. 3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої  статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до абз. 3 ч. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Із системного аналізу наведених законодавчих приписів убачається, що платниками єдиного соціального внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, що обрали спрощену систему оподаткування.
Отже, позивачка є платником єдиного внеску - фізичною особою-підприємцем, яка обрала спрощену систему оподаткування, тобто, у розумінні пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», є платником єдиного внеску.
Процедура нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів Державною фіскальною службою України та її територіальними органами встановлена Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 р. №449.
Відповідно до положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 20.04.2015 р. №449, на платника покладено обов`язок щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Законом України від 06.12.2016р. №1774 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України"  внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що діють з 01.01.2017р., зокрема щодо обов`язковості визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Отже, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які застосовують спрощену систему оподаткування, сплачують єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вони були платниками єдиного податку, незалежно від того, отримували вони дохід у цей період чи ні.
Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22% до визначеної статтею 7 цього Закону  бази нарахування єдиного внеску.
Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої  статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").
Мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений  законом  на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1  ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування").
З прийняттям Закону України від 03.10.2017 року № 2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" були внесені зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", що діють з 01.01.2018 року, зокрема щодо строків сплати зобов`язань платниками єдиного внеску.
Так, з 01.01.2018 року всі фізичні особи-підприємці (незалежно від обраної системи оподаткування), крім звільненої  ст. 4 Закону України № 2464  категорії страхувальників, зобов`язані сплачувати за себе єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (абз. 3 ч. 8 ст. 9  Закону України № 2464).
З 01.01.2017 року мінімальний страховий внесок становив 704,00 грн. на місяць (3200 грн. - мінімальна заробітна плата установлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" * 22%  - ставка ЄСВ), а тому з 01.01.2017р. фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок не менше 704,00 грн. щомісячно, що в сукупності становить 8448,00 грн. на рік.
З 01.01.2018 року мінімальний страховий внесок становив 819,06 грн. на місяць (3723 грн. - мінімальна заробітна плата установлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" * 22% - ставка ЄСВ), у зв`язку з чим з 01.01.2018 р. фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок не менше 819,06 грн. щомісячно, що в сукупності становить 9828,72 грн. на рік.
З 01.01.2019р. мінімальний страховий внесок становив 918,06 грн. на місяць (4173 грн. - мінімальна заробітна плата установлена Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" * 22% - ставка ЄСВ), у зв`язку з чим з 01.01.2018 р. фізичні особи-підприємці зобов`язані сплачувати єдиний соціальний внесок не менше 918,06 грн. щомісячно, що в сукупності становить 11016,72 грн. на рік.
Відповідно до п.п. 6, 7 ст. 13  Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449, органи доходів і зборів мають право стягувати з платників несплачені суми єдиного внеску.
Положеннями п.1 Розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI  Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449).
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів.
Отже, у позивача існує обов`язок сплачувати єдиний соціальний внесок у строки, визначені вказаним законом. Разом з тим, цей обов`язок кореспондує й відповідачу, а саме: у випадку не своєчасного нарахування та/або сплати платником сум єдиного внеску, він обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), яка формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника.
Так, згідно наявного в матеріалах справи витягу з інтегрованої картки платника за позивачем - ОСОБА_1 рахується недоїмка зі сплати єдиного соціального внеску за період з  31.12.2017 р. по 30.04.2019р. у розмірі 21030,90грн.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що ОСОБА_1 є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна вимогу Головного управління ДФС в Одеській області про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2019р. №Ф-44607-50 є цілком обґрунтовано та правомірною.
При цьому, на думку колегії суддів, є необґрунтованими, як на підставу для звільнення від сплати ЄСВ, твердження позивачки щодо не провадження у спірний період підприємницької діяльності та не отримання прибутку, оскільки як установлено судом та зазначено вище ОСОБА_1 зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок незалежно від провадження підприємницької діяльності та отримання прибутку.
З огляду на предмет спору у даній справі та вищевикладені висновки, шляхом системного тлумачення наведених норм права, колегія суддів зазначає, що особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19.
Не є достатніми, на думку суду, як на підставу для звільнення від сплати ЄСВ, також посилання позивачки на порушення податковим органом строків надсилання спірної вимоги, оскільки наявність формальних порушень з боку контролюючого органу не може слугувати безумовною підставою для звільнення ОСОБА_1 від відповідальності.
Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального права, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції вирішив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05.11.2019 року по справі № 420/5020/19 – скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Південного управління в м.Одесі ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 13.06.2019р. №Ф-44607-50 – відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії   судового рішення.

Суддя-доповідач 	 	Димерлій О.О.	
Судді	    	Танасогло Т.М.    Єщенко О.В.