ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року	Львів	Справа № 500/1969/20 пров. № А/857/172/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Шевчук С.М., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,
позивач: не з`явився
представник відповідача: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі №500/1969/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов,-
суддя в 1-й інстанції – Подлісна І.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 19.11.2020,-

                                                  В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просив визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця про накладення штрафу у ВП №62108143 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн., у ВП №62108925 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн., у ВП №62108143 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн., у ВП №62108925 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн..
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем у виконавчому провадженні вчинялись активні дії з метою виконання рішення суду, однак у фактичній ситуації наявні об`єктивні перешкоди для виконання рішення суду, які не залежать від його волевиявлення, які державним виконавцем не взято до уваги. Також, зміст спірних постанов про накладення штрафу вказує на те, що такі не відповідають положенням Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, позаяк мотивувальна частина не містить належного обґрунтування їх прийняття, жодним чином не зазначено про будь-яку відсутність поважних причин невиконання рішення суду, як обов`язкову умову для винесення постанови про накладення штрафу. Відтак, вважає, що у фактичній ситуації наявні поважні причини невиконання рішення суду, що в свою чергу виключає наявність підстав для застосування штрафів в порядку статті 63 та 75 Закону України «Про виконавче провадження».
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року позов задоволено повністю. Поновлено строк на оскарження рішень державних виконавців щодо накладення штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях № 62108143 та № 62108925. Визнано протиправними та скасовано постанови державного виконавця про накладення на ОСОБА_1 штрафів у ВП №62108143 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн., у ВП №62108925 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн., у ВП №62108143 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн., у ВП №62108925 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн..
Не погодившись з прийнятим рішенням Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що боржником не вчинялось жодних дій для виконання рішення суду, яке є обов`язковим до виконання згідно статті 129-1 Конституції України, тому державним виконавцем було накладено штрафи.
Покликається на те, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначає що у актах виходу державного виконавця від 03.06.2020 року; 02.07.2020 року та у акті від 17.07.2020 року по місцю здійснення виконавчих дій встановлено, що виконання рішення суду неможливо, однак у акті від 02.07.2020 року (акт 2) зазначено, що боржники відмовляються брати технічні паспорти до уваги, які надано стягувачем, за допомогою яких є можливість виконати рішення суду. Також, судом зазначено про часові рамки, в межах яких боржник мав вчинити певні дії (за виконавчим листом). Проте, апелянт вказує, що боржнику було надано термін для виконання виконавчого документа у встановлений термін Законом України «Про виконавче провадження» (виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів), про що було зазначено державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження, а також у вимогах державного виконавця від 17.06.2020 року та від 03.07.2020 року. Крім того рішення прийнято Тернопільським міськрайонним судом 19.11.2019 року, тобто боржник був наділений часом для виконання рішення суду у добровільному порядку.
В підсумку зазначає, що термін на оскарження пропущено боржником, у відповідності до частини 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження». Відносно покликань боржника на те, що ним пропущено строк на оскарження у зв`язку із дією карантину зазначено, що під час карантину державним виконавцем проводились виконавчі дії, на яких боржники були присутні, а також неодноразово останні знайомились з матеріалами виконавчого провадження у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби під час дії цього ж карантину.
02.02.2020 представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначається, що рішення суду прийнято з повним з`ясуванням усіх обставин справи, є законним та не підлягає скасуванню.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що в апеляційній скарзі не вказано, яких саме порушень матеріального чи процесуального права допущено судом, а лише наведено перелік дій, які вчинено відповідачем у даному виконавчому провадженні, та надано пояснення по обставинах справи.
Вважає, що оскаржувані постанови про накладення па ОСОБА_1 штрафів є незаконними і необґрунтованими, оскільки рішення суду не може бути повністю виконаним з поважних причин у зв`язку з існуванням непереборних перешкод, які не залежить від волі ОСОБА_1 , про що стягувачі та державні виконавці були повідомлені.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконанні в Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) перебувають виконавчі провадження №62108143 і №62108925 з примусового виконання виконавчого листа № 607/3534/17 від 27.03.2020, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про усунення перешкод ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні квартирами АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , зобов`язавши ОСОБА_1 та ОСОБА_4 : надати їм ключі від вхідних дверей цих квартир та захисних ролетів, сигналізації та її паролю, внутрішніх замків міжкімнатних дверей; надати доступ до будівельних матеріалів, які використані в процесі будівництва прибудови вхідного тамбура з кафетерієм та підвального приміщення на АДРЕСА_3 ; відновити попередній стан цих квартир, котрий існував на день їх придбання, відповідно до технічних паспортів.
18.05.2020 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшли заяви від ОСОБА_3 і ОСОБА_2 від 14.05.2020 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 607/3534/17, виданого 27.03.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.
19.05.2020 керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 (далі - Закон України №1404-VІІІ) державними виконавцями винесено постанови про відкриття виконавчого провадження №62108809 і №62107812, пунктом 2 яких повідомлено боржника позивача ОСОБА_1 про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження.
03.06.2020 виходом державного виконавця ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 встановлено, що виконання рішення суду на даний момент неможливе через відсутність дверей в будинок, технічна документація в справі відсутня, відсутні ключі до входу, знищені вхідні двері до квартири АДРЕСА_4 .
03.06.2020 державному виконавцю ОСОБА_6 двері квартири ніхто не відчинив, хоча боржник був належним чином повідомлений, про що складено відповідний акт.
03.06.2020 державним виконавцем Любим А.В. направлено ОСОБА_1 вимогу і відповідно до частини першої статті 75 Закону України №1404-VІІІ винесено постанову про накладення штрафу на користь держави у розмірі 1700,00 грн.
05.06.2020 і 17.06.2020 стягувачем ОСОБА_3 направлено начальнику Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Банаху В.Д. копії технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_4 від 16.03.1998 на ОСОБА_7 і від 09.07.1999 на ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , оскільки при примусовому виконанні виконавчого листа №607/3534/17 03.06.2020 за адресою АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повідомили, що не можуть виконати рішення суду у зв`язку з тим, що не мають технічних паспортів на квартири АДРЕСА_5 .
16.06.2020 державним виконавцем Борецькою Х.В. направлено боржнику Собчуку А.Г. вимогу виконавця про виконання рішення суду, перевірка якого відбудеться 02.07.2020.
17.06.2020 виходом державного виконавця Любого А.В. за адресою по АДРЕСА_3 вчинення виконавчих дій виявилось неможливим оскільки стягувачем не надано технічних паспортів для відновлення попереднього стану квартир та не прибрано будівельні матеріали, про що складено відповідний акт.
02.07.2020 виходом державного виконавця Борецькою Х.В. за адресою АДРЕСА_3 встановлено, що рішення суду в частині надання ключа до захисного ролету виконано, а в інших частинах не виконано. Зі слів боржників копії технічних паспортів для відновлення квартир у попередній стан не надано. Надати ключ від вхідних дверей не є можливим, оскільки самі двері відсутні (замуровані). Сигналізація та паролі від неї відсутні. Зі слів боржників перевірити даний факт не можливо, оскільки двері замуровані. Внутрішні замки міжкімнатних дверей також перевірити неможливо, як і сигналізацію. Також в даному акті зазначено, що технічні паспорти боржникам не надано, окрім того боржники відмовляються брати копії технічних паспортів, які наявні в матеріалах виконавчого провадження та надані стягувачем, запити про надання копій у відділ не надходили. Доступ до будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва надано. Відновити в попередній стан квартири неможливо, оскільки є суперечності між сторонами щодо копій технічної документації.
03.07.2020 державним виконавцем Борецькою Х.В. направлено вимогу виконавця за вих. №58060 про зобов`язання  боржника виконати рішення суду і проведення виконавчих дій 17.07.2020 за адресою по АДРЕСА_6 .
03.07.2020 відповідно до частини першої статті 75 Закону України №1404-VІІІ державним виконавцем Борецькою Х.В. у ВП №62107812 винесено постанову про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн. на користь держави.
07.07.2020 і 21.07.2020 на адресу відповідача надійшли заяви боржника про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №62107812 від 19.05.2020 та проханням надати копії технічних паспортів.
17.07.2020 виходом державного виконавця Борецькою Х.В. встановлено, що рішення суду виконано лише в тій частині, яка була виконана станом на 02.07.2020 а саме в частині надання ключа від одного захисного ролета, від інших не надано, а також надано доступ до будматеріалів, в інших частинах виконавчий документ не виконано. Зі слів боржників виконати рішення суду без звільнення прибудинкових територій від прибудов до квартир не можливо. Також стверджують про відсутність технічних паспортів і доступу до квартири АДРЕСА_4 .
20.07.2020 державним виконавцем Борецькою Х.В. відповідно до частини другої статті 75 Закону України №1404-VІІІ винесено постанову про накладення штрафу за повторне невиконання рішення суду на користь держави у розмірі 3400,00 грн..
Вважаючи протиправними постанови державного виконавця про накладення штрафу у ВП №62108143 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн, у ВП №62108925 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн, у ВП №62108143 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн, у ВП №62108925 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн, позивач з метою їх скасування звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що у спірних правовідносинах оскаржувані постанови про стягнення штрафу винесені без врахування всіх обставин справи, поважних причин не виконання судового рішення у повному обсязі, відтак постанови про накладення штрафу на позивача у ВП №62108143 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн, у ВП №62108925 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн, у ВП №62108143 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн, у ВП №62108925 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн, є протиправними та підлягають скасуванню
Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки такий не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи та вважає за необхідне зазначити наступне. 

Спірним у даному спорі є правомірність винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу у ВП №62108143 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн, у ВП №62108925 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн, у ВП №62108143 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн, у ВП №62108925 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн..

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Стаття 18 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Положеннями статті 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно із статтею 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
У відповідності до ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
За унормуванням частин першої та другої статті 63 Закону № 1404-VIII зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
З аналізу викладеної норми слідує, що негативні наслідки у вигляді накладення штрафу за невиконання в обумовлений строк відповідного рішення настають за умови його невиконання без поважних причин.
З матеріалів скарги вбачається, що про необхідність виконання виконавчого листа у добровільному порядку боржнику стало відомо саме 19 травня 2020 року, і саме з цього дня протягом десяти робочих днів у боржника  виник обов`язок добровільно виконати вимоги виконавчого листа, після останньої дати наступають негативні наслідки, передбачені ст. 75 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону № 1404-VIII сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкових зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Будь-яких поважних причин невиконання вимог боржник ОСОБА_1 не наводить.
Правові підстави для зупинення виконавчого провадження, передбачені ст. 34 Закону № 1404-VIII, підстави для повернення виконавчого листа - ст. 37 цього Закону та підстави для закінчення виконавчого провадження - ст. 39 наведеного Закону.
Отже, наведеними нормами права не передбачено підстав для зупинення виконавчого провадження, повернення виконавчого листа, закінчення виконавчого провадження або ж його не проведення державним виконавцем з метою надання боржнику часу для оскарження постанови, а також з правом боржника на отримання відстрочки виконання рішення суду, таке може мати місце лише за наявності реального рішення суду про відстрочку.
Доказів того, що ОСОБА_1 звертався до державного виконавця з метою забезпечення додаткового часу для відшукування майстрів щодо відновлення попереднього стану квартир, підвального приміщення, відновлення внутрішніх замків міжкімнатних квартир, а також, що державний виконавець йому у цьому відмовив, матеріали справи не містять. Навпаки, будучи присутнім при складанні актів про невиконання виконавчого листа та добре обізнаним про необхідність його виконання, ОСОБА_1 ухилявся від вчинення реальних дій щодо виконання рішення суду, що свідчить про небажання боржника добровільно виконувати рішення суду та розцінюється апеляційним судом, як безпідставне затягування його виконання зі сторони боржника.
02.07.2020 виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_3 , встановлено, що рішення суду виконано лише в частині надання ключа до захисного ролету, та надано доступ до будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва, в іншій частині рішення суду не виконано. 
Також, в даному акті боржниками, серед яких заявник – ОСОБА_1 , зазначається про відсутність технічних паспортів на об`єкти житлової власності. Разом з тим, у даному акті задокументовано про відмову від отримання копій технічних паспортів, які долучені до матеріалів виконавчого провадження стягувачами щодо виконання виконавчого листа №607/3534/17, виданого 27.03.2020 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області. Запити від боржників щодо надання копій технічних паспортів до Відділу виконавчої служби не надходили. 
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 1 частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII встановлено, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
З огляду на викладене, колегія суддів не встановила правових підстав для скасування оскаржуваних постанов, оскільки державний виконавець діяв у відповідності до наведених вимог профільного Закону, який регулює відносини виконання судового рішення, забезпечивши боржнику достатній час для добровільного виконання рішення суду, та правомірно застосовано заходи примусу у вигляді штрафу.
Аргументи боржника ОСОБА_1 ґрунтуються на власній незгоді виконувати рішення суду, яке є  обов`язковими до виконання.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувані постанови державного виконавця про накладення штрафу у ВП №62108143 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн., у ВП №62108925 від 03.07.2020 у сумі 1700,00 грн., у ВП №62108143 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн., у ВП №62108925 від 20.07.2020 у сумі 3400,00 грн. винесені у межах повноважень та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –
                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) задовольнити, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 500/1969/20 – скасувати. 
Прийняти нову постанову якою у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов – відмовити. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	С. М. Шевчук 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 02 лютого 2021 року.