П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/1890/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Крапівницька Н. Л.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
11 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Франовської К.С.  Білої Л.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Охримчук  М.Б.,
позивача: ОСОБА_1 ,
представника позивача: Слізяка Н.Р.,
представника відповідача: Москаленка А.О. 

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року  (повний текст рішення складено 27.10.2020) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування пункту висновку, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
в травні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , звернулась в Вінницький окружний адміністративний суд з позовом до Міністерства оборони України (відповідача), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування висновку, зобов`язання вчинити дії.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 19.10.2020 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що матеріали справи не містять документального підтвердження факту відмови матері ОСОБА_4 від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, тому для розподілу частки допомоги позивачам має закінчитись встановлений пунктом 8 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  строк для реалізації права на призначення та отримання допомоги. Такий строк відраховується від дати смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та спливає 15.05.2021. Підстави для звернення до суду із цим позовом на даний час відсутні.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що позивачка та її малолітній син являються членами сім`ї померлого ветерана війни - ОСОБА_4 . Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 в адміністративній справі №120/1782/19-а позов ОСОБА_1 та інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправним та скасування п.4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №28 від задоволено. Зобов`язано Міністерство оборони України, у місячний строк після набрання рішення законної сили, та з урахуванням висновків суду, повторно розглянути звернення позивача що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , від 15.01.2019, щодо виплати одноразової грошової допомоги як членам сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни ОСОБА_4 .
Також зазначає, що постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі № 120/1782/19-а апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 - без змін. На виконання рішення суду, на картковий рахунок ОСОБА_1 було зараховано 660750,00 (шістсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн, що еквівалентно половині від суми, передбаченої законом, тому, позивачка звернулась з листом до Міністерства оборони України про надання інформації щодо строків виплати суми по залишку на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду, на яку отримала відповідь у якій зазначено, що причиною невиплати ОСОБА_1 та її сину всієї суми одноразової грошової допомоги є те, що членами сім`ї померлого є, також, батьки, які мають право на отримання решти суми одноразової грошової допомоги.
Вважає, що у разі після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку. Крім того вказує, що згідно відповіді № 22852/14015-33-20/19,4.1 від 25.05.2020 Міністерства юстиції України, за інформацією з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, виявлено актовий запис про смерть ОСОБА_5 (батька ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_3 складений 27.02.1996 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Євпаторійського міського управління   юстиції Автономної Республіки Крим.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що відповідно до статей 16-1, 16-3 Закону батьки військовослужбовця теж мають право на отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання. 
Пунктом 1 статті 16-3 Закону імперативно визначено, що лише у разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку (абзац 5 пункту 5 Порядку № 975).
Вважає, що позивачам, як особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснена незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги батьками ОСОБА_4 , що відповідає змісту останнього речення пункту 1 статті 16-3 Закону. Матеріали справи не містять документального підтвердження факту відмови батьків ОСОБА_4 від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, тому для розподілу їхньої частки допомоги позивачам має закінчитись встановлений пунктом 8 ст. 16-3 Закону строк для реалізації ними права на призначення та отримання допомоги.
В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали доводи апеляційної скарги та просили суд задовольнити її.
Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без змін.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 та її син, ОСОБА_2 , є членами сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни ОСОБА_4 (посвідчення серії і № НОМЕР_1 від 20.06.2018, довідка №6174 від 10.10.2018).
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 в адміністративній справі № 120/1782/19-а позов ОСОБА_1 та інтересах ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання протиправним та скасування п.4 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 28 від 01.03.2019 задоволено. Зобов`язано Міністерство оборони України, у місячний строк після набрання рішення законної сили, та з урахуванням висновків суду, повторно розглянути звернення позивача що діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , від 15.01.2019, щодо виплати одноразової грошової допомоги як членам сім`ї загиблого (померлого) ветерана війни ОСОБА_4 .
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2019 в адміністративній справі №120/1782/19-а апеляційну скаргу Міністерство оборони України залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 - без змін.
26.12.2019 на виконання рішення суду, на картковий рахунок ОСОБА_1 було зараховано 660750,00 (шістсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят) грн, що еквівалентно половині від суми, передбаченої законом.
20.01.2020 позивачка звернулась з листом до Міністерства оборони України про надання інформації щодо строків виплати суми по залишку на виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.08.2019 в адміністративній справі № 120/1782/19-а.
25.02.2020 на адресу позивачки надійшла відповідь Міністерства оборони України від 04.02.2020 №116/14/2/237/л, у якій зазначено, що причиною невиплати ОСОБА_1 та її сину всієї суми одноразової грошової допомоги є те, що членами сім`ї померлого є, також, батьки, які мають право на отримання решти суми одноразової грошової допомоги.
Адвокатським запитом №б/н від 01.04.2020 витребувано документи, що стали підставою для виплати позивачці одноразової грошової допомоги.
23.04.2020 на адвокатський запит надійшла відповідь №248/2875 від 10.04.2020 з додатком - витягом з протоколу №179 засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - комісія МОУ) від 13.12.2019 (далі - Витяг з протоколу №179).
Відповідно до абз.2 п.2 Витягу з протоколу №179 від 13.12.2019 одноразову грошову допомогу дружині та сину померлого ОСОБА_4 призначено в розмірі 1/2 частини від 750 - кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом на день смерті в сумі 660750,00 (шістсот шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) грн, у рівних долях кожному.
З таким Рішенням комісії МОУ, оформленого протоколом №179 від 13.12.2019 позивачка категорично не згодна, тому звернулась до суду за захистом своїх прав та прав свого малолітнього сина.
З метою отримання інформації про місце проживання (перебування) фізичної особи 29.04.2020  судом здійснено "запит органу державної влади, підприємства, установи, організації, закладу щодо доступу до персональних даних" у якому, відповідно до статті 16 Закону України "Про захист персональних даних", запропоновано надати відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України у Вінницькій області, про ОСОБА_3 (відома адреса: АДРЕСА_1 , дата народження відсутня в матеріалах справи).
Відповіддю від 28.09.2020 з вих. №2388/1555 повідомлено, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Запорізькій області місце проживання ОСОБА_3 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, спірні відносини, що склались між сторонами регулюються Конституцією України, Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 2011-XII), який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Приписами частини 1, 2 статті 16 Закону № 2011-XII, передбачено, одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема у разі: 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби; 2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби; 3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
При цьому, відповідно до статті 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Тобто, члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Зважаючи на вищевикладене,  батьки військовослужбовця теж мають право на отримання одноразової грошової допомоги, яка призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання.
Разом з тим, пунктом 1 статті 16-3 Закону визначено, що одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її призначення та отримання, за їх особистою заявою чи заявою їх законних представників. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або якщо одна із зазначених осіб у строк, встановлений пунктом 8 цієї статті, не реалізувала своє право на призначення та отримання такої допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. Особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснюється незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги будь-якою з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку (абзац 5 пункту 5 Порядку № 975).
Отже позивачам, як особам, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, її виплата здійснена незалежно від реалізації права на призначення та отримання такої допомоги батьками ОСОБА_4 , що відповідає змісту пункту 1 статті 16-3 Закону.
Також, матеріали справи не містять документального підтвердження факту відмови матері ОСОБА_4 від призначення та отримання одноразової грошової допомоги, тому для розподілу частки допомоги позивачам має закінчитись встановлений пунктом 8 ст. 16-3 Закону строк для реалізації права на призначення та отримання допомоги. Такий строк відраховується від дати смерті ОСОБА_4 (15.05.2018) та спливає 15.05.2021.
Тобто, у разі не реалізації матір`ю ОСОБА_4 права на призначення та отримання допомоги до 15.05.2021, її частка допомоги буде розподілена позивачам.
Доводи апеляційної скарги, що у разі після призначення одноразової грошової допомоги за її одержанням звертаються інші особи (члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), питання щодо розподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки можливість розподілу суми допомоги за взаємною згодою або в судовому порядку виникає у часовий проміжок між призначенням допомоги та її фактичною виплатою.
Водночас, встановлений пунктом 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII строк для реалізації права на призначення та отримання допомоги батьками (матір`ю) ОСОБА_4 не закінчився, тому підстави для звернення до суду із вказаним позовом на даний час відсутні.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  18 березня 2021 року.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Франовська К.С.    Біла Л.М.