Ухвала
Іменем України
 
09 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 757/39242/18-ц
провадження № 61-1439ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання правочину недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року Акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - АТ «Укргазвидобування») звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило визнати недійсним договір поруки від 28 листопада 2014 року № 2022390-6, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), яке змінило назву на Акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - АТ «Дельта Банк»).
 
У травні 2019 року АТ «Дельта Банк» звернулося до суду з клопотанням, в якому просило залучити до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор» (далі - ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор») як його (банку) процесуального правонаступника, посилаючись на те, що за результатами проведеного 25 лютого 2019 року електронного аукціону між АТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» 15 квітня 2019 року було укладено договір № 1295/К про відступлення права вимоги, за умовами якого до ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» перейшло право вимоги за договором кредитної лінії від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390 та договором кредитної лінії від 30 вересня 2013 року             № ВКЛ-2022390/1, укладеними між АТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк». Оскільки предметом позову є визнання недійсним договору поруки від 28 листопада 2014 року № 2022390-6, укладеного між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк» для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними договорами кредитної лінії, то ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» є процесуальним правонаступником АТ «Дельта Банк».
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор».
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що оспорюваний договір поруки було укладено для забезпечення виконання АТ «Укргазвидобування» зобов`язань за договорами кредитної лінії  від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390 та від 30 вересня 2013 року  № ВКЛ-2022390/1 укладеними між АТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк». Оскільки згідно з договором про відступлення права вимоги від 15 квітня 2019 року № 1295/К, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор», банк відступив новому кредитору - ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» права вимоги банку за вказаними договорами кредитної лінії, то ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» як новий кредитор повинен бути залучений до участі в цій справі, оскільки позов АТ «Укргазвидобування» зачіпає його інтереси.
 
27 січня 2021 року АТ «Укргазвидобування» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви АТ «Дельта Банк».
 
Касаційна скарга АТ «Укргазвидобування» мотивована тим, що договором про відступлення права вимоги від 15 квітня 2019 року № 1295/К ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» було передано лише права вимоги банку за договорами кредитної лінії та не передавалося право вимоги за оспорюваним договором поруки, тому відсутні підстави для заміни ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор».
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Судами встановлено, що згідно з договором про відступлення права вимоги від 15 квітня 2019 року № 1295/К, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор», банк відступив новому кредитору - ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» належні банку права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору.
 
Згідно з додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги від 15 квітня 2019 року № 1295/К до ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» перейшли права вимоги, зокрема за договором кредитної лінії від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390 та договором кредитної лінії від 30 вересня 2013 року № ВКЛ-2022390/1, укладеними між АТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк».
 
Зобов`язання АТ «Укргазвидобування» за вказаними договорами кредитної лінії було забезпечено договором поруки від 28 листопада 2014 року № 2022390-6, укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк».
 
Відповідно до статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
 
Відповідно до пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) і правонаступництва.
 
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Встановивши, що між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» було укладено договір про відступлення права вимоги від 15 квітня 2019 року № 1295/К за договорами кредитної лінії від 29 серпня 2013 року № ВКЛ-2022390 та від 30 вересня 2013 року № ВКЛ-2022390/1, укладеними між АТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк», зобов`язання за якими були забезпечені оспорюваним договором поруки, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необхідність залучення ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» як нового кредитора  до участі у справі.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни. 
 
Аргументи заявника про те, що за договором про відступлення права вимоги від 15 квітня 2019 року № 1295/К ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» не було передано право вимоги за договором поруки від 28 листопада 2014 року № 2022390-6, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви про залучення до участі у справі правонаступника відповідача.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень. Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомесде ла Торре проти Іспанії»).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 липня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Укргазвидобування» до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання правочину недійсним.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко