Ухвала
 
12 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 310/365/20
 
провадження № 61-1479ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 та його представника  ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за   позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердянської міської ради, про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом та просив, а саме: розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою; зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною; встановити наступний спосіб і порядок участі у вихованні та спілкуванні батька з дитиною без присутності матері, а саме визначити дні побачень два рази на тиждень: один день робочий (вівторок з 08 год до 08 год середи) та один день вихідний (субота з 10 год до 10 год неділі) за домовленістю між батьками дитини, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька.
 
Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року позов ОСОБА_1  задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з дочкою, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено наступний спосіб і порядок участі у вихованні та спілкуванні між батьком та дитиною без присутності матері, а саме: кожного понеділка та середи з 17 год 00 хв. до 20 год 00 хв.; з 17 год 00 хв. п`ятниці до 17 год 00 хв. суботи з ночівлею за місцем проживання батька, з можливістю виїзду за межі міста.
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року у цій справі змінити частині визначення способу виховання та спілкування батька з дитиною, встановивши його наступним чином: кожного понеділка та середи з 17 год 00 хв. до 20 год 00 хв.; у вихідні дні - перша, третя субота місяця, з 10 год 00 хв. до 20 год 00 хв. з можливістю відвідувати дитиною місця проживання батька.
 
25 січня 2021 року ОСОБА_1 та його представник  ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 28 січня 2021 року, в якій заявник просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити без змін рішення суду першої інстанції.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у  касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга  ОСОБА_1 та його представника  ОСОБА_2 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не  зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 та його представника  ОСОБА_2 на постанову Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2020 року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.  
  
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян