КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/1633/2021                 
справа №756/4744/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2021 року                                                                                                  м.Київ
 
 Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Яценко Н.О.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Оболонський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про накладення стягнення на спадкове майно,-
 
встановив:
 
            В квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в ході розгляду справи, про накладення стягнення на спадкове майно - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 ; 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 в рахунок погашення боргу в розмірі 127520 грн.
 
            Вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2008 року у справі №2-5071/08 з ОСОБА_4 на його користь стягнуто 40000 грн. боргу та 430 грн. у рахунок відшкодування судових витрат.
 
            ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
 
            Вказує, що на час смерті у власності боржника перебувало зазначене у вимогах майно.
 
            Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2013 року у справі №756/11821/13 у виконавчому провадженні замінено боржника ОСОБА_4 на його правонаступників: ОСОБА_2 (син, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_3 (дочка, ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
 
            Посилаючись на те, що зобов`язання не виконано, просить стягнути суму боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 2009 року по 2017 рік у спосіб відповідно до статті 1282 ЦК України шляхом накладення стягнення на майно боржника.
 
            Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
 
            Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.
 
            Посилається на неврахування судом тієї обставини, що виконавчою службою повідомлено нотаріуса про наявність у спадкодавця невиконаних грошових зобов`язань і неможливість звернути стягнення на майно, оскільки спадкоємці не реєструють права власності на нього, але фактично вступили у володіння.
 
            Вказує, що висновок суду про неспівмірність розміру грошового зобов`язання із способом захисту права не є підставою для відмови у захисті прав кредитора, зокрема з огляду на те, що спадкоємці відповідають в межах отриманого у спадок майна, а не власного.
 
            Зазначає, що ОСОБА_2 визнав позовні вимоги, а щодо заперечень іншого відповідача, то судом не враховано правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-2962цс16 в постанові від 12 квітня 2017 року, згідно із яким відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його прав на майно, а кредитора права на захист порушеного права у відповідності до закону.
 
            Висновки суду про відсутність доказів належності спадкодавцю майна вважає безпідставними, оскільки відповідно до даних спадкової справи така інформаціє перебувала в розпорядженні суду.
            
            В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав.
 
            Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
 
            Відповідачем ОСОБА_3 на електронну адресу суду направлено заяву про розгляд справи без її участі, апеляційну скаргу просить відхилити, а рішення суду залишити без змін.
            
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
 
 Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке. 
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Як установлено судом першої інстанції та убачається з матеріалів справи, рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 грудня 2008 року у справі №2-5071/08 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 у відшкодування боргу 40000 грн. та 430 грн. судових витрат.
 
На виконання рішення суду рішення видано виконавчий лист.
 
Постановою державного виконавця виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві 07 лютого 2011 року відкрито виконавче провадження №24241792 з примусового виконання рішення суду.
 
Відповідно до даних листа Оболонського районного відділу ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві станом на 01 вересня 2017 рік виконавчий лист перебуває на виконанні.
 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 22 листопада 2013 року у справі №756/11821/13 за заявою стягувача ОСОБА_1 замінено сторону виконавчого провадження ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 правонаступниками - спадкоємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
 
З матеріалів спадкової справи №81/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заведеної П`ятнадцятою Київською державною нотаріальною конторою убачається наступне.
 
Із заявами про прийняття спадщини звернулись:
-             ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 (син спадкодавця, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 
-            10 квітня 2013 року ОСОБА_5 в інтересах дочки ОСОБА_3 (дочка спадкодавця, ІНФОРМАЦІЯ_3 ).
-             ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 (мати спадкодавця), яка відмовилась від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_2 
 
30 квітня 2013 року нотаріальною конторою отримано лист Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві від 26 квітня 2013 року, у якому повідомляється про перебування на виконанні виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_4 та запитується інформації щодо кола спадкоємців.
 
У наданні відповіді відмовлено з посиланням на статтю 8 Закону України "Про нотаріат".
 
Матеріали спадкової справи не містять відомостей про належність спадкодавцю майна та відомостей про видачу свідоцтв про право на спадщину.
 
Поряд з цим, відповідно до даних листа Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 13 квітня 2016 року у відповідь на заяву ОСОБА_1 зазначено про належність боржнику майна, яке вказано у позовних вимогах, відповідно до даних інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек.
 
Інших доказів щодо належності спадкодавцю майна матеріали справи не містять.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу належить право грошової вимоги до спадкоємців, проте звернення стягнення на зазначене у вимогах майно не є співмірним по відношенню розміру зобов`язання. Щодо сум відповідно до статті 625 ЦК України суд вказав, що в порядку статті 1282 ЦК України спадкоємці несуть відповідальність в межах фактично існуючого боргу. При цьому суд також вказав на помилковість розрахунку заборгованості за такими сумами. Окрім того, суд зазначив, що позивач не надав доказів про належність майна ОСОБА_4 .
 
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
 
Відповідно до статті 1269 ЦК України у редакції на час смерті боржника спадкоємець,  який  бажає  прийняти  спадщину, але на час відкриття  спадщини  не  проживав  постійно  із  спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява   про   прийняття   спадщини  подається  спадкоємцем особисто. Особа,  яка досягла чотирнадцяти років,  має право  подати заяву   про   прийняття  спадщини  без  згоди  своїх  батьків  або піклувальника. Заяву  про  прийняття  спадщини  від  імені   малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа,  яка  подала  заяву  про  прийняття спадщини,  може відкликати  її  протягом  строку,  встановленого   для   прийняття спадщини.
 
Відповідно до статті 1273 ЦК України у редакції на час смерті боржника спадкоємець  за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього  Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Фізична особа,  цивільна дієздатність якої обмежена,  може відмовитися  від  прийняття  спадщини  за  згодою  піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до  вісімнадцяти років  може  відмовитися  від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки  (усиновлювачі),  опікун  можуть  відмовитися   від прийняття спадщини,  належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Відмова   від   прийняття   спадщини   є   безумовною    і беззастережною. Відмова   від  прийняття  спадщини  може  бути  відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. 
 
Відповідно до статті 1281 ЦК України у редакції на час смерті боржника спадкоємці зобов`язані  повідомити  кредитора  спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові  спадкодавця  належить  протягом шести місяців від дня,  коли  він  дізнався  або  міг  дізнатися  про  відкриття спадщини,  пред`явити  свої  вимоги  до спадкоємців,  які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.  Якщо кредитор спадкодавця не  знав  і  не  міг  знати  про відкриття  спадщини,  він  має  право  пред`явити  свої  вимоги до спадкоємців,  які прийняли  спадщину,  протягом  одного  року  від настання строку вимоги. Кредитор   спадкодавця,   який   не  пред`явив  вимоги  до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. 
 
Відповідно до статті 1282 ЦК України у редакції на час смерті боржника спадкоємці  зобов`язані  задовольнити   вимоги   кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із  спадкоємців   зобов`язаний   задовольнити   вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги   кредитора   спадкоємці  зобов`язані  задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі  відмови  від  одноразового  платежу  суд  за  позовом кредитора  накладає  стягнення  на  майно,  яке було передане спадкоємцям у натурі.
 
Законом від 03 липня 2018 року №2478-VIII, який набрав чинності 04 листопада 2018 року 04 лютого 2019 року введений в дію, абзац другий частини другої статті 1282 ЦК України викладено у такій редакції: "У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі".
 
За змістом вказаних вище правових норм обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них. 
 
При цьому, звернення стягнення на майно, передане спадкоємцям в натурі, допускається для задоволення вимог кредитора в межах суми кредиту та інших нарахувань, що виникли до дня смерті спадкодавця. 
 
З матеріалів справи убачається, що позивач за життя ОСОБА_4 не пред`являв до нього вимог зі сплати грошових коштів за неналежне виконання грошового зобов`язання, що передбачено частиною другою статті 625 ЦК України, відтак відповідачі не успадкували після смерті ОСОБА_4 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних з моменту  виникнення у останнього грошового зобов`язання перед позивачем, до його смерті.
 
Отже правильним є висновок суду першої інстанції про те, що згідно статті 1282 ЦК України можуть бути задоволені вимоги кредитора лише в обсязі без застосування статті 625 ЦК України, а визначення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за період з 2009 року по 2017 рік у спосіб відповідно до статті 1282 ЦК України шляхом накладення стягнення на майно боржника є помилковим.
 
Апеляційний суд вказує, що само по собі відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на  спадщину не може бути підставою для задоволення вимог кредитора, однак виходячи із обставин цієї справи обраний позивачем спеціальний спосіб захисту не може бути застосовано з огляду на таке.
 
Для застосування належного та ефективного способу захисту за позовом кредитора слід ураховувати як факти прийняття спадщини спадкоємцями в установленому законом порядку, так і наявність та обсяг і вартість спадкового майна, яке було передане спадкоємцям в натурі.
 
При цьому, матеріали справи не містять даних про обсяг та вартість отриманого в спадок та переданого відповідачам в натурі майна, а з огляду на диспозитивність цивільного судочинства судом першої інстанції зроблено правильний висновок про недоведеність цієї обставини.
 
Доводи апеляційної скарги про те, що така інформація перебувала в розпорядженні суду, відхиляються апеляційним судом, оскільки сам по собі лист Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у м.Києві від 13 квітня 2016 року, в якому зазначено про належність боржнику майна, яке вказано у позовних вимогах, не уважається належним та допустимим доказом на підтвердження належності нерухомого майна певній особі.
 
Доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом принципу співмірності не можуть давати підстав уважати незаконним рішення суду у цій справі, оскільки за відсутності доказів вартості та обсягу всього спадкового майна, отриманого у спадок кожним із спадкоємців, з`ясування питання співмірності позбавлено доцільності.
 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.
 
Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 вересня 2020 року - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 01 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова