ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/22/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/2219/20 Категорія: 305010900 	Годік Л.С. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Торопенко Н.М.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – Моторне (транспортне) страхове бюро України;
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник позивача – адвокат Кульчицький Олександр Сергійович; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, 
в с т а н о в и в:
у червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 27 жовтня 2019 року мала місце дорожньо-транспортна пригода, де невстановлений транспортний засіб, рухаючись по автодорозі Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, 547 км, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 та зник з місця пригоди. В результаті ДТП ОСОБА_2 загинув.
10 лютого 2020 року ТОВ «Юридична компанія «Відшкодування» в інтересах ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування у розмірі 51349,35 грн (відшкодування витрат понесених на поховання).
24 квітня 2020 року ТОВ «ЮК «Відшкодування» отримала лист від МТСБУ, в якому зазначено, що МТСБУ не має правових підстав для виплати страхового відшкодування, мотивуючи це тим, що товарний чек не підтверджує понесення позивачем витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, оскільки товарний чек не належить до розрахункових документів.
Позивач вважає відмову відповідача безпідставною, тому просив суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 в розмірі 51349,35 грн.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, оскільки з наданих документів не можливо встановити зв`язок позивача з померлим ОСОБА_2 та зі страховою компанією, не підтверджено факт ДТП та факт смерті ОСОБА_2 .
Суд вказав, що позивач не довела належними та допустимими доказами тих обставин, на які посилається у позовній заяві.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Кульчицький Олександр Сергійович подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі вказує, що неподання доказів, що підтверджують обставини позовної заяви, слід вважати недоліком позовної заяви, тому суд повинен був залишити позовну заяву без руху.
Зазначає, що відповідачем не заперечувався факт дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з якою виникло зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування, та факт смерті ОСОБА_2 .
Обставиною, на яку посилався позивач у своїй заяві, було те, що відповідач не визнавав товарний чек розрахунковим документом, який підтверджував понесені позивачем витрати на поховання свого сина.
Вважає, що у рішенні суд не висловив жодної позиції з цього приводу та не провів аналіз правомірності дій відповідача.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Звертаючись до суду із позовом позивач вказувала, що 24 лютого 2020 року МТСБУ незаконно відмовило їй у виплаті страхового відшкодування у розмірі 51349,35 грн, у зв`язку зі смертю пішохода ОСОБА_2 , яка настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 27 жовтня 2019 року на автодорозі Стрий-Тернопіль-Кропивницький-Знам`янка, 547 км з вини невстановленого транспортного засобу, який зник з місця пригоди.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що позивачкою не доведено обставин, на які вона посилається у позовній заяві, а саме: зв`язок позивача з померлим ОСОБА_2 та зі страховою компанією, факт ДТП та смерті ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі представник позивачки зазначає, що відповідачем не заперечувався факт дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з якою виникло зобов`язання здійснити виплату страхового відшкодування, та факт смерті ОСОБА_2 .
Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування було те, що відповідач не визнавав товарний чек розрахунковим документом, який підтверджував понесені позивачкою витрати на поховання свого сина.
Колегія суддів вважає такі твердження скаржника обґрунтованими.
Так, під час розгляду справи апеляційним судом, представник МТСБУ Гусєв П.В. пояснив суду, що відповідачем не заперечується факт дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої помер ОСОБА_2 , та відмова у виплаті страхового відшкодування обґрунтована тим, що позивачкою на підтвердження понесених витрат на поховання надано товарні чеки, які не є розрахунковими документами відповідно до Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13.
Судом встановлено, що при зверненні до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування позивачкою було надано товарні чеки № 1 від 18 листопада 2019 року на суму 42300 грн, сплачених ФОП ОСОБА_3 за пам`ятник з граніту з плиткою та огорожею (а.с. 12), а також на користь ФОП ОСОБА_4 28 жовтня 2019 року на суму 7400 грн за організацію і проведення поховання померлого ОСОБА_2 на підставі Договору від 28 жовтня 2019 року (а.с. 13-16).
Крім того позивачкою надано квитанцію № 0.0.1507002578.1 від 28 жовтня 2019 року на суму 1649,35 грн на рахунок КУ Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи, призначення платежу вказано: послуга № 2 (а.с. 12).
Під час розгляду справи апеляційним судом було витребувано у відповідача оригінали вказаних товарних чеків, квитанції та Договору від 28 жовтня 2019 року, досліджено їх в судовому засіданні і приєднано до матеріалів справи належним чином засвідчених копії даних доказів.
Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Відповідно до пункту б частини 1 статті 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу.
Під час розгляду справи відповідачем не заперечувалось право позивачки ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування в порядку ч. 4 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджується поясненнями представника відповідача, наданими в судовому засіданні, а також листом № 3.1-02/13016 від 24 квітня 2020 року, в якому вказано, що у разі надання належного розрахункового документу, МТСБУ може розглянути питання щодо здійснення компенсації понесених ОСОБА_1 витрат на поховання.
Відмовляючи у виплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування, відповідач вказав, що до розрахункових документів належать ті, що відповідають вимогам до змісту реквізитів, встановлених Положенням про форму та зміст розрахункових документів, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13, а оскільки на сьогодні не встановлені вимоги до «товарного чеку» він не може прийматися як розрахунковий.
Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». При цьому законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю оформлених за встановленою формою касових чеків, надрукованих реєстратором розрахункових операцій, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.
Водночас, пунктом 15 статті 3 цього Закону передбачено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
При цьому, під розрахунковим документом слід розуміти документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (стаття 2 цього Закону).
Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом України від 06.07.2995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», є правомірним.
Разом із тим, якщо форма та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, визначена законодавством (наказ ДПА України від 01.12.2000 № 614 «Про затвердження нормативно-правових актів до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (втратив чинність 11.03.2016); наказ Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів» (чинний)), то форма та зміст товарного чека законодавчо не визначена.
Поряд з цим, ДПА України від 27.04.2011 у своєму листі №7966/6/23-7015/515 зазначила про те, що виходячи із змісту терміна «розрахункові документи», до яких належать товарні чеки відповідно до Закону України від 06.07.2995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» товарний чек для визначення його як розрахункового документа має відповідати вимогам підпункту 3.2 пункту 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 011.12.2000 № 614 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.02.2001 за № 105/5296), в частині зазначення в такому чеку: назви господарської одиниці, адреси господарської одиниці, загальної суми податку на додану вартість за усіма зазначеними в чеку товарами (для суб`єктів господарювання, зареєстрованих платниками податку на додану вартість), кількості, вартості придбаних товарів, вартості одиниці виміру товарів, найменування товарів, загальної вартості придбаних товарів, дати (день, місяць, рік) проведення розрахункової операції, підпису особи, що здійснює розрахунки.
Дослідивши надані позивачкою товарні чеки від 18 листопада 2019 року та від 28 жовтня 2019 року, колегія суддів вважає, що вони відповідають вимогам до розрахункових документів, визначених підпунктом 3.2 пункту 3 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом ДПА України від 011.12.2000 № 614.
Так, вони містять печатку із назвою господарської одиниці – ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 ; кількість, вартість найменування придбаних товарів; вартість одиниці виміру товарів, найменування; загальну вартість придбаних товарів; дату проведення розрахункової операції; підпис особи, що здійснила розрахунок. 
Колегія суддів вважає, що відсутність у товарному чеку адреси господарської одиниці – фізичних осіб-підприємців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не є підставою для невизнання вказаних чеків розрахунковими документами, оскільки вона вказана у Виписках з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які додані до товарних чеків (а.с. 17-21).
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою було надано відповідачу належні розрахункові документи - товарні чеки від 18 листопада 2019 року та 28 жовтня 2019 року, які підтверджують понесення ОСОБА_1 витрат на придбання пам`ятника з граніту з плиткою та огорожею на суму 42300 грн та на організацію і проведення поховання померлого ОСОБА_2 на суму 7400 грн.
Водночас, надана ОСОБА_1 квитанція № 0.0.1507002578.1 від 28 жовтня 2019 року на суму 1649,35 грн на користь КУ Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи не може бути прийнята як доказ понесення позивачкою витрат на поховання померлого ОСОБА_2 , оскільки вона не містить інформації, за які саме послуги чи товари було сплачено вказану суму.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідач МТСБУ неправомірно відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що останньою надано неналежні розрахункові документи. 
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення та стягнення із МТСБУ на її користь страхового відшкодування у розмірі 49700 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги; скасування рішення суду першої інстанції, ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в сумі 49700 грн. та відмови в задоволенні решти позовних вимог, а саме в частині стягненні коштів в сумі 1649 гривень 35 копійок сплачених на користь КУ Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи.
Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судових збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2038,94 грн ((840,8 грн. + 1261,2 грн) х 97% / 100%).
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Кульчицького Олександра Сергійовича задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 49700 грн.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь Державного бюджету України судові витрати в сумі 2038,94 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови на умовах та в порядку, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Судді 

Повний текст постанови складений 03 лютого 2021 року