ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 березня 2021 року           справа №200/2380/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року (повне судове рішення складено 09 листопада 2020 року в м. Слов`янську) в справі № 200/2380/20-а (суддя в І інстанції Шинкарьова І.В.) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,-

                                                          УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Держпраці у Донецькій області (далі – відповідач, ГУ Держпраці), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами відповідача № ДЦ987/1648/АВ/П/ТД-ФС від 23 січня 2019 року, якою накладено на позивачу штраф у розмірі 125190,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23 січня 2020 року відповідачем прийнято постанову № ДЦ987/1648/АВ/ПТ/ТФ-ФС про накладання штрафу. Відповідно до зазначеної постанови на позивача накладено штраф у сумі 125 190,00 грн за допуск до роботи працівника без укладання з ним трудового договору. Зазначає, що працівник залучався до виконання робіт тільки за замовленням, на нього не розповсюджувались правила трудового розпорядку, облік його робочого часу позивачем не вівся, він постійно не перебував на робочому місці, та отримував винагороду тільки за дні, коли надавав послуги. Позивач вважає, що вказана постанова винесена безпідставно, без врахування фактичних обставин справи, з грубими порушеннями строків розгляду справи про накладення штрафу та вимог закону, внаслідок чого підлягає скасуванню.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ДЦ987/1648/АВ/ПТ/ТД-ФС від 23 січня 2020 року про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у сумі 125190,00 гривень.
Здійснено розподіл судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування зазначено, що 21.11.2019 під час проведення інспекційного відвідування позивача встановлено, що позивачем був допущений до роботи працівник без укладення трудового договору, оформленого наказом власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку встановленому про прийняття працівника на роботу, в порядку встановленому КМУ. Апелянт наголошує, що спірна постанова є правомірною, оскільки прийнята відповідно до вимог чинного законодавства.
Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Також слід зазначити, що ухвалою апеляційного суду від 02 березня 2021 року замінено відповідача у справі 200/2380/20-а – Головне управління Держпраці у Донецькій області на Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. 
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює господарську діяльність за адресою: АДРЕСА_1 (будівля готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » кафе «DR Hanger»).
21 листопада 2019 року відповідачем було проведено інспекційне відвідування позивача як фізичної особи, яка використовує найману працю. Захід проводився на підставі наказу на проведення інспекційного відвідування позивача від 12 листопада 2019 року № 1694 (а.с. 79-80).
За наслідками проведення заходу відповідачем складено акт від 11 грудня 2019 року № ДЦ987/1648/АВ (а.с. 12).
В акті зазначено, що під час інспекційного відвідування інспектор праці зателефонував позивачу та повідомив про проведення інспекційного відвідування. Позивач повідомив, що не може приїхати на місце проведення інспекційного відвідування, та те що всіма справами займається донька. У зв`язку з відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування позивача від 21.11.2019 № ДЦ987/1648/НД/АВ (а.с. 28-31). Також складено вимогу від 21.11.2019 № ДЦ987/1648/ПД, якою зобов`язано позивача впродовж трьох робочих днів з дати отримання вимоги надати документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування. Призупинено до виконання вимоги строк проведення інспекційного відвідування.
Відповідач 09.12.2019 здійснив повторну спробу проведення інспекційного відвідування.
В акті зазначено, що 21.11.2019 під час проведення інспекційного відвідування встановлено, що працівник позивача ОСОБА_2 був допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ.
ОСОБА_2 надав пояснення, що працює в таксі та підробляє кур`єром з 10.00 до 22.00 години з 22 серпня 2019 року у ФОП ОСОБА_1 . По дзвінку з кафе приїжджає за замовленням та здійснює доставку за місцем призначення замовлення. Трудовий та інші договори не заключав. Працює з самого відкриття закладу на своєму автомобілі. ОСОБА_2 доповнив, що 21.11.2019 об 11.00 годині йому зателефонували з Караоке-бару «DR Hanger» та повідомили, що буде замовлення о 13.00 годині. Він приїхав, забрав замовлення та доставив за місцем призначення. 
Позивачем направлено на адресу відповідача заперечення до акту від 11 грудня 2019 року, якому зазначено, що ОСОБА_2 забув про те, що договір був підписаний. На підтвердження цього копія договору, засвідчена в Лиманській міській раді у відділі інспекції з праці, в свою чергу позивачем надано копію ЦПУ та копію актів виконаних робіт з ОСОБА_2 . Підсумовуючи викладене, просив відповідача прийняти ці обставини до уваги та внести необхідні корективи в акт перевірки (а.с. 21).
Відповідачем надано відповідь на заперечення від 28 грудня 2019 року № 04.2-11-8/9969/19, в якій зазначено, що під час проведення інспекційного відвідування позивача проводилась відеофіксація, працівниками надавалась усні та письмові пояснення. Пояснення ОСОБА_2 написані власноруч, про що останній зробив відповідний запис. На виконання вимоги № ДЦ987/1648/ПД від 21 листопада 2019 позивачем надано копію ЦПУ № 6 від 01 жовтня 2019 року з ОСОБА_2 , строком з 01 жовтня 2019 року по 31 жовтня 2019 року, будь-яких інших документів щодо роботи ОСОБА_2 з 22 серпня 2019 року по 30 вересня 2019 року, з 01 листопада 2019 року по 21 листопада 2019 року не надано. Отже, з урахуванням вищенаведеного, працівник ОСОБА_2 був допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом власника, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому КМУ. З огляду на вище наведене, висновки акту перевірки залишені без змін (а.с. 22).
Приписом відповідача від 02 січня 2020 року про усунення виявлених недоліків № ДЦ987/1648/АВ/П позивача зобов`язано усунути встановленні відповідачем порушення строком до 24 січня 2020 року (а.с. 23-24).
На припис відповідача про усунення виявлених порушень позивачем направлено лист на адресу відповідача № 1/01 від 20 січня 2020 року, в якому зазначено, що в разі укладення з фізичною особою договору ЦПУ на виконання робіт (надання послуг) повідомлення до податкового органу подавати не потрібно. Водночас, повідомлено про те, що за ОСОБА_2 сплачено відповідні відрахування (утримання) та подані до органу Державної податкової служби України відповідні звіти, а саме:
- звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування;
- податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1 ДФ).
Також повідомлено, що ОСОБА_2 з 01.12.2019 не працює з позивачем та взагалі не проживає у місті Лиман Донецької області, а проходить навчання у вищому навчальному закладі, що нажаль унеможливлює підписання з ним трудового поговору та взяття в штат підприємця згідно з вказаним приписом та чинним законодавством. Додатком до листа надано: копію звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за грудень 2019 року та квитанцію № 2, копію податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (Форма № 1 ДФ) та квитанцію № 2 (а.с. 25-26).
23 січня 2020 року відповідачем прийнята постанова про накладення штрафу № ДЦ987/1648/АВ/ПТ/ТД-ФС, згідно з якою в порушення вимог Кодексу законів про працю України позивачем допущено особу ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженим ним органом, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 накладений штраф у розмірі 125190,00 гривень (а.с. 9).
До матеріалів справи також надано звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за грудень 2019 року, з таблиці 6. Відомості про нарахування заробітної плати застрахованим особам вбачається, що позивачем з серпня 2019 року по листопад 2019 рік нараховувалась заробітна плата, зокрема також ОСОБА_2 , з якої утримано єдиний внесок за звітний місяць (а.с. 37).
Відповідно до цивільно-правової угоди № 1 від 23 серпня 2019 року, укладеної між позивачем (замовник) та ОСОБА_2 (виконавцем), замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи: доставка заказів за вказаною адресою. Пунктом 2 договору передбачено, що підставою для підписання документа який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором є підписаний акт приймання виконаних робіт на об`єкті. За виконану роботу замовник сплачує винагороду 200 грн/день. Виплата винагороди здійснюється не пізніше 10 банківських днів після підписання акта приймання виконаних робіт. Пунктом 10 угоди встановлено, що термін дії угоди з 23 серпня по 31 серпня 2019 року (а.с. 43-44).
Відповідно до акту прийму-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за серпень 2019 від 15.08.2019 № 8, ОСОБА_2 виконано роботу «доставка заказів»(за викликом) 2 дні, ціна 200 грн сума 400 грн (а.с. 50).
Відповідно до цивільно-правової угоди № 3 від 02.09.2019, укладеної між позивачем (замовник) та ОСОБА_2 (виконавцем), замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи: доставка заказів за вказаною адресою, обслуговування гостей в залі, винос страв гостям. Пунктом 2 договору передбачено, що підставою для підписання документа який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором є підписаний акт приймання виконаних робіт на об`єкті. За виконану роботу замовник сплачує винагороду 200 грн/день. Виплата винагороди здійснюється не пізніше 10 банківських днів після підписання акта приймання виконаних робіт. Пунктом 10 угоди встановлено, що термін дії угоди з 02 вересня по 30 вересня 2019 року (а.с. 45-46).
Відповідно до акту прийму-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за вересень 2019 № 9, ОСОБА_2 виконано роботу «доставка заказів» (за викликом) 8 днів, ціна 200 грн сума 1600 грн (а.с. 51).
Відповідно до цивільно-правової угоди № 6 від 01.10.2019, укладеної між позивачем (замовник) та ОСОБА_2 (виконавцем), замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи: доставка заказів за вказаною адресою, обслуговування гостей, прийом заказів, натирання посуду. Пунктом 2 договору передбачено, що підставою для підписання документа який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором є підписаний акт приймання виконаних робіт на об`єкті. За виконану роботу замовник сплачує винагороду 200 грн/день. Виплата винагороди здійснюється не пізніше 10 банківських днів після підписання акта приймання виконаних робіт. Пунктом 10 угоди встановлено, що термін дії угоди з 01 жовтня по 31 жовтня 2019 року (а.с. 47).
Акт прийму-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за жовтень 2019 позивачем не надано.
Відповідно до цивільно-правової угоди № 1 від 01.11.2019, укладеної між позивачем (замовник) та ОСОБА_2 (виконавцем), замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи: доставка заказів за вказаною адресою. Пунктом 2 договору передбачено, що підставою для підписання документа який підтверджує виконання робіт виконавцем за цим договором є підписаний акт приймання виконаних робіт на об`єкті. За виконану роботу замовник сплачує винагороду 200 грн/день. Виплата винагороди здійснюється не пізніше 10 банківських днів після підписання акта приймання виконаних робіт. Пунктом 10 угоди встановлено, що термін дії угоди з 01 листопада по 12 листопада 2019 року (а.с. 48-49).
Позивачем надано два акта прийму-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за листопад 2019 № 11 та без номеру, яких зазначено, що ОСОБА_2 виконано роботу «доставка заказів» (за викликом) 10 днів, ціна 200 грн сума 2000 грн (а.с. 52).
Позивач не погоджується з постановою відповідача про накладення штрафу від 23 січня 2020 року № ДЦ987/1648/АВ/ПТ/ТД-Ф, якою на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України накладений штраф у розмірі 125 190,00 грн, оскільки з ОСОБА_2 були укладені цивільно-правові угоди на надання послуг, метою яких були разові послуги доставки їжі, тому штраф накладено безпідставно. З метою захисту свого порушеного права звернувся до суду з цим позовом.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
За змістом статті 21 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18, від 04.09.2019 у справі № 480/4515/18 та від 26.09.2019 у справі № 0440/5828/18.
Суд зазначає, що з аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Характерними ознаками трудових відносин є:
- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);
- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;
- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 № 327;
- обов`язок роботодавця надати робоче місце;
- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.
Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
З аналізу наведених норм убачається, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульовано, - чинним законодавством України.
За співставлення трудового договору з цивільно-правовим відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності, у той час як за цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 820/1432/17, від 06.03.2019 у справі № 802/2066/16-а, від 13.06.2019 у справі № 815/954/18.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 укладались цивільно-правові угоди та підписувались акти виконаних робіт. У п. 8 угод зазначено, що на виконавця не розповсюджуються правила внутрішнього розпорядку замовника. Виконавець самостійно й на власний ризик організує виконання цих угод відповідно до їх умов та вимог законодавства.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 виконував роботу на свій ризик, самостійно організовував виконання роботи та не підлягав під дію правил внутрішнього трудового розпорядку. Оплата праці за виконані роботи не мала систематичного характеру, як це передбачено трудовим договором, була разовою, що підтверджується відповідними завданнями визначеними позивачем, проводилась на власному автомобілі  та проводилася згідно акту виконаних робіт. Суд зазначає, що доставку заказів за вказаною адресою можливо надавати за цивільно-правовим договором за наявності потреби у виконанні вказаних робіт.
Зважаючи на фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства, суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваному рішенні висновок, що ГУ Держпраці не надано належних та допустимих доказів, що ФОП ОСОБА_1 був допущений до роботи працівник без укладання з ним трудового договору, тому постанова № ДЦ987/1648/АВ/П/ТД-ФС від 23 січня 2019 року про накладенні штрафу є протиправною та підлягає скасуванню.
За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2020 року в справі № 200/2380/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення - 02 березня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      І. В. Сіваченко

                                                                                          А. А. Блохін

                                                                                          Т. Г. Гаврищук