ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«08» лютого 2021 року
м. Харків
справа № 953/14378/20-ц
провадження № 22ц/818/900/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю,.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року в складі судді Шаренко С.Л.
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові про визнання правочинів недійсними та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у якому просив визнати недійсними кредитні договори між ним та банком № 6808С40 від 14 травня 2008 року, №6807С47 від 19 червня 2007 року, № 6807С103 від 15 жовтня 2007 року, а також визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2018/2-165/11/08 від 18 січня 2012 року, виданий Київським районним судом м. Харкова про стягнення з нього суми кредитної заборгованості на користь банку в розмірі 294 027,58 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову. Заява мотивована тим, що виконавчий лист, який він просив визнати таким, що не підлягає виконанню, перебуває на примусовому виконанні. Вказав, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення за виконавчим листом може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду на його користь, оскільки у разі визнання кредитних договорів недійсними та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у банку виникне обов`язок повернути йому проценти за користування кредитними коштами, а також предмет іпотеки – квартиру.

Просив до вирішення справи по суті зупинити стягнення за виконавчим листом № 2018/2-165/11/08 від 18 січня 2012 року за виконавчим провадженням № 31984853 (Київський відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Сходного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), виданим Київським районним судом м. Харкова про стягнення з нього на користь банку заборгованості за кредитними договорами № 6808С40 від 14 травня 2008 року, №6807С47 від 19 червня 2007 року, № 6807С103 від 15 жовтня 2007 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову – задоволено; забезпечено його позовні вимоги шляхом зупинення стягнення за виконавчим листом № 2018/2-165/11/08 від 18 січня 2012 року за виконавчим провадженням № 31984853, виданим Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (Акціонерного товариства «Укрексімбанк») в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові заборгованості за кредитними договорами № 6808С40 від 14 травня 2008 року, № 6807С47 від 19 червня 2007 року, № 6807С103 від 15 жовтня 2007 року до вирішення справи по суті.

Не погоджуючись з ухвалою суду Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при ухвленні судового рішення, не врахував, що іпотечний договір у даній справі ОСОБА_1 не оскаржується. Зазначив, що ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову лише з метою невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке знаходиться на примусовому виконанні з 2012 року. Вважав, що забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення є неприпустимим.

24 листопада 2020 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу банку, в якому він просив відмовити у її задоволенні. Вказав, що невжиття заходів забезпечення позову та відчуження предмета іпотеки може значно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду на його користь. 

07 грудня 2020 року від Акціонерного товариства «Укрексімбанк» до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення – доповнення, в яких банк вказав на зловживання ОСОБА_1 наданими процесуальними правами, за клопотаннями якого неодноразово зупинялося виконання судового рішення яке тривалий час не виконується та за яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 294 027,58 доларів США.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали оскарження ухвали, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду – залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції, з висновком якої погоджується судова колегія, мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі оскаржуваного боржником у судовому порядку виконавчого листа може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1  статті 149 ЦПК України  суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених  статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. 

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно із пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Пунктом 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали, у провадженні суду першої інстанції перебуває справа за позовом ОСОБА_1  до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові про визнання правочинів недійсними та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року відкрито провадження у справі.

В суді апеляційної інстанції представниця товариства підтвердила, що дійсно в провадженні суду першої інстанції знаходиться така справа. 

Предметом спору між сторонами справи, зокрема, є правомірність виконавчого листа № 2018/2-165/11/08 від 18 січня 2012 року, виданого Київським районним судом м. Харкова, про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 в розмірі 294 027,58 доларів США.

Вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з 28 березня 2012 року. Постановою державного виконавця від 31 липня 2020 року поновлено вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 3198485 (а. с. 49-50, 58-59).

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався, зокрема, на те, що виконавчий лист № 2018/2-165/11/08 від 18 січня 2012 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом є таким, що не підлягає виконанню.

Зі змісту позовної заяви вбачається наявність спору між сторонами.

В суді апеляційної інстанції представниця товариства пояснила, що дії ОСОБА_1 направлені на затягування виконання судового рішення, за яким він винен банку 294 027,58 доларів США. Починаючи з січня 2012 року він перешкоджає його виконанню, звертаючись з різними позовами, які залишаються без задоволення. Вона не заперечувала проти того, що, коли боржником у судовому порядку оскаржується виконавчий документ, за ним зупиняється стягнення. Однак, наполягала на задоволенні апеляційної скарги.

Проте, оскільки  ОСОБА_1 оспорює виконавчий лист, та цей виконавчий документ знаходиться на примусовому виконанні державної виконавчої служби, вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення є співмірним із заявленими вимогами.

До того ж, такий спосіб забезпечення позову як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, прямо передбачено пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України.

Невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду, утруднити повернення майна позивачу і відновлення його порушеного права.

Аналогічні висновки викладено в ухвалі Верховного Суду від 31 травня 2019 року у справі № 348/284/19, провадження № 61-9949ск19.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності вжиття заходів забезпечення у вигляді зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого листа.

Доводи банку, що позивачем не оскаржується іпотечний договір у даній справі, судова колегія відхиляє, оскільки ОСОБА_1 заявлено вимоги щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Посилання банку щодо того, що ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову лише з метою невиконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 03 серпня 2018 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке знаходиться на примусовому виконанні з 2012 року, та забезпечення позову шляхом зупинення виконання судового рішення є неприпустимим, є необґрунтованими, оскільки звернення особи з позовом до суду є її правом, та можливість вжиття вищевказаних заходів забезпечення позову передбачено пунктом 6 частини першої статті 150 ЦПК України та пунктом 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а тому забезпечення позову до ухвалення рішення у справі жодним чином не порушує законні права та інтереси відповідача.

Зазначення у резолютивній частині оскаржуваної ухвали суду про зупинення стягнення за виконавчим листом № 2018/2-165/11/08 від 18 січня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (АТ «Укрексімбанк») в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові заборгованості за кредитними договорами, тоді як виконавчий лист видано про звернення стягнення на предмет іпотеки, висновку суду по суті не спростовує, оскільки стягнення на предмет іпотеки звернуто саме в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 , та реквізити виконавчого документа судом вказано правильно.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи те, що ухвалу суду постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її зміни або скасування відсутні.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення та справа по суті спору не розглядалась, підстав для розподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» в м. Харкові – залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 16 вересня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                  О.М. Хорошевський 

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.