УХВАЛА

01 березня 2021 року 
м. Київ

Справа №  910/2326/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Бенедисюка І.М., Селіваненка В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства оборони України 
на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020
у справі № 910/2326/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бріз» (далі – ТОВ «Бріз», позивач)
до Міністерства оборони України (далі – Міністерство, скаржник, відповідач)
про визнання недійсними договорів від 03.09.2019 № 303/26/232-19 та від 03.09.2019 № 303/26/228-19,

ВСТАНОВИВ:

09.02.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі №       910/2326/20 (повний текст складено 23.12.2020), яка надіслана поштою 04.02.2021.

У зазначеній вище касаційній скарзі Міністерство просить поновити строк на касаційне оскарження. Дану вимогу Суд приймає як клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі № 910/2326/20.

Крім того, скаржник просить відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги. Відтак Суд приймає вказану вимогу як клопотання про відстрочення сплати судового збору.

Подана касаційна скарга Міністерства не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Як вбачається з програми «Діловодство спеціалізованого суду (ДСС)» та Єдиного державного реєстру судових рішень, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою, відповідно до якої просив Суд:

- визнати недійсним договір про закупівлю товарів, робіт або послуг (за кошти Державного бюджету України) від 03.09.2019 № 303/26/232-19, укладений між                ТОВ «Бріз» та Міністерством;

- визнати недійсним договір про закупівлю товарів, робіт або послуг (за кошти Державного бюджету України) від 03.09.2019 № 303/26/228-19, укладений між               ТОВ «Бріз» та Міністерством.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі             № 910/2326/20, позовні вимоги задоволено повністю.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України «Про судовий збір».

Частина перша статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції, яка була чинною на момент звернення із позовною заявою) визначає, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 установлено у розмірі 2    102,00 грн.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції чинній станом на день подання позовної заяви) встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 (одного) прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент подання позовної заяви, вказано, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З огляду на вищевикладене позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою з двома вимогами немайнового характеру, а отже повинен був сплатити судовий збір у розмірі 4 204, 00 грн (2 102,00 грн Х 2= 4 204,00 грн).

Підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, при зверненні з цією касаційною скаргою Міністерство повинно сплатити судовий збір у розмірі 8 408,00 грн (4       204,00 грн х 200% = 8 408,00 грн).

Натомість, звертаючись до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі № 910/2326/20, скаржник наведеного вище не врахував та не сплатив судовий збір у встановленому розмірі.

Разом з тим, як зазначалось вище, скаржником заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору у зв`язку із тривалою процедурою отримання коштів.

Дослідивши вказане клопотання Міністерства, проаналізувавши норми чинного законодавства, якими врегульовано порядок звільнення, відстрочення та розстрочення сплати судового збору, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про судовий збір» визначено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або
2) позивачами є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У відповідності до частини другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Даний перелік умов відстрочення, розстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати є вичерпним.

Верховний Суд зауважує, що «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі»).

Враховуючи положення статті 129 Конституції України, відповідно до яких основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.

Проте скаржником не надано жодних доказів, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій, спрямованих на дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, зокрема і в розрізі оплати судового збору.

Верховний Суд зазначає, що Міністерство має однаковий обсяг процесуальних прав та обов`язків поряд з іншими учасниками справи, а тому має вживати всі заходи, щоб забезпечувати можливість неухильного виконання останнім покладених на нього нормами ГПК України процесуальних обов`язків щодо оформлення касаційної скарги.

Отже, посилання скаржника на неможливість своєчасно сплатити судовий збір у зв`язку із тривалою процедурою отримання коштів не є підставою для відстрочення сплати судового збору в силу статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Оцінивши доводи скаржника, наведені в обґрунтування поважності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, Суд не знаходить правових підстав для його задоволення.

Виходячи з вищевикладеного, Верховний Суд зазначає, що з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги скаржнику слід надати докази сплати судового збору у розмірі 8 408,00 грн, який має бути перерахований за такими реквізитами ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Крім того, відповідно до частини першої статті 288 ГПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Статтею 284 ГПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Так, постанова Північного апеляційного господарського суду у справі                                   №  910/2326/20 ухвалена 22.12.2020, повний текст якої складено 23.12.2020, а відтак, строк на її оскарження закінчився 12.01.2021. Проте, касаційна скарга надіслана до Верховного Суду 04.02.2021, тобто через 23 (двадцять три) календарних дні після закінчення строку на касаційне оскарження.

У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження скаржник зазначає, що документи, які надходять на адресу Міністерства оборони від органів судової влади та державної виконавчої служби, процесуальні документи реєструються і опрацьовуються в юридичній службі Міністерства оборони України. Після первинного розгляду керівником служби вони направляються на виконання відповідальному структурному підрозділу, іншому органу військового управління (з`єднанню, військовій частині, організації Збройних Сил України) або передаються за необхідності на розгляд керівництва Міністерства оборони України.

Також скаржник вказує на те, що 04.01.2021 Департаментом юридичного забезпечення Міністерства оборони України отримано постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі №       910/2326/20. Згідно з супровідним листом Командуванням Сил логістики Збройних Сил України як підпорядкованим структурним органом отримано копію вищевказаної постанови 15.01.2021. Та згідно з супровідним листом Центрального управління інженерно-інфраструктурного забезпечення Командування Сил логістики Збройних Сил України як підпорядкованим структурним органом 18.01.2021 отримано копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі №       910/2326/20. Зазначені обставини підтверджується штампом вхідної кореспонденції.

Відтак, на переконання скаржника, строк на подачу даної касаційної скарги обраховується з моменту отримання повного тексту оскаржуваного судового рішення, а саме з 18.01.2021.

Втім, Суд критично оцінює твердження скаржника в обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та дійшов висновку, що зазначені обставини не можна визнати поважними підставами пропуску строку з огляду на таке.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного вчинення відповідних процесуальних дій. Отже, у кожному випадку Суд, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку.

Стаття 7 ГПК України визначає, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності,  підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Водночас правовий статус та належність скаржника до органів державної влади не може створювати останньому під час здійснення правосуддя привілеї або бути підставою для обмежень прав учасників судового процесу.

Обставини, наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, відноситься до організаційних питань внутрішньої діяльності Міністерства оборони України, зокрема щодо організації документообігу скаржника, та носять суб`єктивний характер.

Також колегія суддів також враховує, що на підтвердження своїх доводів скаржником до касаційної скарги не додано належних та допустимих доказів на обґрунтування клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення. Штамп вхідної кореспонденції сам по собі не може вважатися беззаперечним і належним доказом отримання оскаржуваної постанови саме в цей день, оскільки відповідна відмітка проставляється самим Міністерством оборони України.

З огляду на викладене наведені скаржником підстави в обґрунтування клопотання про поновлення строку касаційного оскарження не можна вважати поважними з огляду на їх суб`єктивний характер та відсутність в матеріалах касаційної скарги доказів існування об`єктивно непереборних обставин, що стали причинами пропуску скаржником процесуального строку на подання касаційної скарги.

Згідно з частиною третьою статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином, підстави, наведені Міністерством у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі                 №  910/2326/20, слід визнати неповажними.

Отже, скаржнику необхідно надати належні і допустимі докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання касаційної скарги або навести інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини третьої статті 292 ГПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 цього Кодексу.

За таких обставин, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини другої та третьої статті 292 ГПК України.

Серед іншого, Верховний Суд зазначає, що статтею 291 ГПК України передбачено, що особа, яка подає скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Так, звертаючись до Верховного Суду з даною касаційною скаргою, скаржник до останньої долучив фіскальний чек від 01.02.2021 №     01644700142857. Однак Судом не виявлено в доданих до касаційної скарги документах опису вкладення в цінний лист, а тому відсутність останнього із зазначенням повної поштової адреси, найменування документів, які надсилаються учасникам справи, позбавляє Верховний Суд можливості оцінити даний документ як належний доказ направлення копії касаційної скарги ТОВ «Бріз».

Згідно з пунктом 61 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил послуг поштового зв`язку» № 270 від 05.03.2009 у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість 

З огляду на вищезазначене скаржнику необхідно надати докази, на підставі яких можна достовірно встановити факт направлення іншим учасникам справи копій касаційної скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд у такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене, касаційна скарга Міністерства на рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі № 910/2326/20 підлягає залишенню без руху на підставі частини другої та третьої статті 292 ГПК України, із наданням скаржникові строку для усунення зазначених недоліків, шляхом надання доказів сплати судового збору у розмірі 8 408,00 грн за подання цієї касаційної скарги; доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку на подання касаційної скарги або навести інші підстави для поновлення строку та належних доказів, які підтверджують надсилання копії касаційної скарги учасникам справи.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні клопотання Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору.

2. Касаційну скаргу Міністерства оборони України рішення Господарського суду міста Києва від 21.05.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2020 у справі № 910/2326/20 залишити без руху.

3. Надати Міністерству оборони України строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення цієї ухвали. Документи про усунення недоліків направляти до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду за адресою: м. Київ, вул.О.Копиленка,6.

3. Роз`яснити Міністерству оборони України, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, судом буде відмовлено у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                            Т. Малашенкова

Суддя                                                                                             І. Бенедисюк

Суддя                                                                                             В. Селіваненко