ПОСТАНОВА 
Іменем України

23 лютого 2021 року                                                         м. Кропивницький

справа № 386/476/20
провадження № 22-ц/4809/239/21 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

               головуючого судді - Письменного О.А., 
               суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області у складі судді Гарбуза О.С. від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

встановив:

У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 03.07.2012 року. 
Позивач вказав, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Зазначив, що на підставі укладеного між ними договору було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також надано відповідачу у користування кредитну картку, тобто надана можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Банк вказує, що свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, проте відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконує, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість, яка станом на 30.04.2020 року становить 224 783,93 грн., з яких: 2196,85 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 221 093,38 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 1493,70 грн. – нарахована пеня.
Посилаючись на ці обставини, а також на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, банк просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 136 413,87 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2196,85 грн. та 134 217,02 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 03.07.2012 року по 30.07.2019 року. 
Заочним рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про їх задоволення.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  задоволенню не підлягає з наступних підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність кредитної заборгованості за укладеним між сторонами договором. 
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Судом встановлено, що 03 липня 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету – заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, чим підтвердив, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг /а.с.22/.
Відповідно до даної заяви, відповідач виявив бажання оформити на свої ім`я платіжну картку кредитку «Універсальна» з кредитним лімітом 2000 грн. 
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, відповідач має заборгованість за договором станом на 30.04.2020 року становить 224 783,93 грн., з яких: 2196,85 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 221 093,38 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, 1493,70 грн. – нарахована пеня /а.с.7-11/.
Разом з тим, банк просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 136 413,87 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 2196,85 грн. та 134 217,02 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 03.07.2012 року по 30.07.2019 року. 
Також на підтвердження наявності заборгованості банк надав виписку по рахунку ОСОБА_1 , з якої вбачається, що відповідач у період з 07.07.2012 року по 29.02.2020 року одночасно користувався картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , що викликає сумніви у достовірності вказаної позивачем заборгованості.
Крім того, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості надано розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , довідка про видані кредитні картки.
Проте апеляційний суд не може взяти до уваги надані банком документи на підтвердження наявності заборгованості, оскільки вони не містять обов`язкових реквізитів, що мають містити первинні фінансові документи, як то дата їх складання та інформацію щодо особи, яка відповідальна за правильність їх виготовлення та здійснення фінансової операції.
Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження заборгованості, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до  ч.1 ст. 375 ЦПК  України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.
Заочне рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: 

О.А.Письменний О.Л.Дуковський Л.М. Дьомич