Ухвала                                       
іменем України 
 
18 березня 2021 року
м. Київ
справа № 766/19583/19
провадження № 51-1371ск21 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: 
 
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу заступника Генерального прокурора на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 січня 2021 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,  
встановив:
Згідно з вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 156 Кримінального кодексу України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ст. 75 КК  ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього ж Кодексу. 
За ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 січня 2021 року заступнику Генерального прокурора відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження вироку місцевого суду щодо ОСОБА_4 , а апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування вказаної ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що строк на апеляційне оскарження вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_4 було пропущено з поважних причин, оскільки заступник Генерального прокурора був позбавлений можливості отримати інформацію про вирок суду через обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від його волевиявлення, пов`язані з істотними перешкодами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у поновленні цього строку, чим порушив право на доступ до правосуддя та право на справедливий суд, гарантовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї документи, Верховний Суд дійшов такого висновку. 
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 395 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) визначено, що апеляційна скарга на судові рішення, ухвалені судом першої інстанції, подається через суд, який ухвалив рішення. 
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга на вирок може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Зі змісту касаційної скарги та доданих до неї судових рішень видно, що апеляційна скарга прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 
15 травня 2020 року щодо ОСОБА_4 подана 24 грудня 2020 року, тобто майже через 7 місяців після закінчення строку на його апеляційне оскарження.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку щодо ОСОБА_4 , апеляційний суд своє рішення мотивував тим, що вирок було проголошено у відкритому судовому засіданні 15 травня 2020 року в присутності прокурора, якому роз`яснено порядок і строки апеляційного оскарження, тобто сторона обвинувачення була обізнана з ухваленим судовим рішенням і перешкод для своєчасного його оскарження, які могли бути поважними, не існувало. Крім того, суд зазначив, що чинними нормативними актами врегульовано порядок взаємодії прокуратур різного рівня в частині оскарження судових рішень і такий порядок забезпечує можливість подачі прокурором відповідного рівня апеляційної скарги на судове рішення у визначений законом строк.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції про те, що недотримання прокурором нижчого рівня вимог кримінального процесуального закону та Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 березня 2019 року № 51,  чи недбале ставлення до виконання своїх обов`язків працівниками прокуратури не можуть бути визнані поважними причинами пропуску заступником Генерального прокурора  строку звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки не є об`єктивно непереборними, не пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду з апеляційною скаргою у визначений законом строк.
Суд у своєму рішенні обґрунтовано послався і на позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2018 року (справа № 222/466/17), про те, що поняття «прокурор», яке вживається у статтях 393, 425 КПК як суб`єкт апеляційного та касаційного оскарження, охоплює не лише певну посадову особу, яка здійснює повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та визначена у порядку ст. 37 КПК, але й прокурорів вищого рівня, визначених 
у ч. 4 ст. 36 цього Кодексу (Генеральний прокурор України, його перший заступник та заступники, керівники регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники). А тому особливості організації внутрішнього документообігу в системі органів прокуратури не можуть змінювати загального порядку обчислення строку на апеляційне оскарження судового рішення.
Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що викладені в апеляційній скарзі заступника Генерального прокурора України причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є об`єктивно непереборними, не пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Враховуючи викладене, цей суд обґрунтовано зазначив про відсутність поважних причин пропуску прокурором строку на апеляційне оскарження вказаного вироку, відмовив у задоволенні його клопотання і повернув апеляційну скаргу особі, яка її подала.
Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та відповідає вимогам 
ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для зміни чи скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено.
Таким чином, підстави для задоволення касаційної скарги прокурора відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника Генерального прокурора на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 січня 2021 року про відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження вироку Херсонського міського суду Херсонської області від 15 травня 2020 року щодо ОСОБА_4 . 
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                       ОСОБА_3