ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року 

м. Київ

справа № 806/1684/16

касаційне провадження № К/9901/33053/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А., 
суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінтрейд Полісся»
на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року (головуючий суддя -Сичова О.П.)
та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого                2017 року (колегія суддів у складі: головуючий суддя - Шидловський В.Б.; судді -  Капустинський М.М., Мацький Є.М.)
у справі № 806/1684/16
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінтрейд Полісся» 
до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області
про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрінтрейд Полісся» (далі - ТОВ «Укрінтрейд Полісся»; позивач; платник) звернулося до суду з адміністративним позовом до Житомирської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області (далі - Житомирська ОДПІ; відповідач; контролюючий орган) про скасування податкового повідомлення-рішення від 31 серпня 2016 року № 0001424000.

Житомирський окружний адміністративний суд постановою від 15 листопада                  2016 року в задоволенні позову відмовив. 

Житомирський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23 лютого 2017 року рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ТОВ «Укрінтрейд Полісся» звернулося до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року, ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 лютого 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права. При цьому зазначає, що фактичний залишок газу на автогазозаправній станції ТОВ «Укрінтрейд Полісся» встановлено у спосіб, який не передбачено жодними нормативно-правовими актами. 

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 березня 2017 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою платника.

10 квітня 2017 року від відповідача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він зазначив, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, а також вказав, що посадовими особами відповідача під час проведення перевірки використано рівнемір позивача, відповідальність за належний стан якого несе саме останній, а директор ТОВ «Укрінтрейд Полісся», більш того, не повідомляв про неналежний стан засобів вимірювальної техніки. 

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 

03 березня 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що посадовими особами Головного управління ДФС у Житомирській області проведено фактичну перевірку автогазозаправної станції, що належить позивачу, з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, нафтопродуктами, паливом моторним альтернативним, скрапленим газом, за результатами якої складено акт від 05 серпня 2016 року                     № 271/40/40306360. 

Перевіркою встановлено порушення платником вимог пункту 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 265/95-ВР) з огляду на здійснення реалізації товарів, які необліковані у встановленому законом порядку за місцем реалізації, зокрема, виявлено надлишки пального (скрапленого газу) в кількості 2244,65 л. на загальну суму 22222,04 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 31 серпня 2016 року № 0001424000, згідно з яким до             ТОВ «Укрінтрейд Полісся» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 44444,08 грн.

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем оскаржуваного акта індивідуальної дії, Верховний Суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтею 20 Закону № 265/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, порушення вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР полягає в неведенні в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійсненні продажу товарів (послуг), що не відображені в такому обліку.

Порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, що використовується на газонаповнювальних станціях (ГНС), газонаповнювальних пунктах (ГНП), автогазозаправних станціях (АГЗС) та автогазозаправних пунктах (АГЗП) незалежно від форм власності встановлено Інструкцією про порядок приймання, зберігання, відпуску та обліку газів вуглеводневих скраплених для комунально-побутового споживання та автомобільного транспорту, затвердженою наказом Міністерства палива та енергетики України від 03 червня 2002 року № 332 (далі - Інструкція).

Підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 Інструкції передбачено, що приймання скрапленого вуглеводневого газу (далі - СВГ), що надійшов автомобільним транспортом від постачальників, проводиться вантажоодержувачем на підставі видаткових та товаротранспортних накладних (типова форма № 1-ТН, затверджена наказом Міністерства транспорту та Міністерства статистики України від 29 грудня 1995 року № 488/346 «Про затвердження типових форм первинного обліку роботи вантажного автомобіля») та документів про якість (паспортів) на СВГ, оформлених у відповідності до ДСТУ 4047-2001, з обов`язковим складанням акта приймання за кількістю СВГ, що надійшов автомобільним транспортом, за формою № 3-ГС (додаток 3). Видаткова та товаротранспортна накладні є підставою для оприбуткування СВГ за складським та бухгалтерським обліком підприємства.

За правилами пунктів 9.1, 9.2, 9.3 Інструкції на АГЗС (АГЗП) проводиться оперативний контроль за кількістю СВГ, результати якого використовуються для ведення обліку, звіряння кількості отриманого і відпущеного СВГ. Кількісний облік руху СВГ на АГЗС (АГЗП) ведеться за змінним звітом за формою N 14-ГС (додаток 14).

Під час приймання-здавання зміни касири і оператори АГЗС (АГЗП) спільно: визначають залишки СВГ на кінець зміни з урахуванням залишків на початок зміни, надходження СВГ за зміну, які підтверджені відповідними документами, та кількості відпущеного газу за зміну за сумарними показниками лічильників усіх газозаправних колонок; вимірюють рівні наповнення скрапленим газом резервуарів АГЗС (АГЗП) і за результатами проведених вимірювань визначають об`єм СВГ; роздруковують на РРО фіскальний звітний чек і визначають обсяг виторгу за зміну; передають по зміні залишок грошових коштів.

Після закінчення кожної зміни касиром і оператором складається змінний звіт за формою № 14-ГС в двох примірниках, з яких один - з додатком до нього первинних документів на приймання і відпуск СВГ передається в бухгалтерію підприємства, а другий - залишається на АГЗС (АГЗП).

Як з`ясовано судами на підставі пояснень від 29 липня 2016 року до акта перевірки від 05 серпня 2016 року № 271/40/40306360, наданих директором ТОВ «Укрінтрейд Полісся» ОСОБА_1 , останнє отримання газу на автогазозаправній станції за адресою: м. Житомир, вул. Покровська, 35, відбулось              28 липня 2016 року в кількості 2000,00 л., змінні звіти за формою № 14-ГС на автогазозаправній станції відсутні, інші документи обліку знаходяться в бухгалтерії.

Відтак, з огляду на відсутність доказів кількісного обліку руху СВГ на АГЗС (АГЗП), що суперечить наведеним вище вимогам Інструкції, висновок контролюючого органу про порушення платником вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР у частині неведення обліку товарних запасів у порядку, встановленому законодавством, за місцем їх реалізації є цілком об`єктивним. 

Доводи касаційної скарги про те, що фактичний залишок газу на автогазозаправній станції ТОВ «Укрінтрейд Полісся» встановлено у спосіб, який не передбачено жодними нормативно-правовими актами, оскілки засоби вимірювальної техніки не пройшли випробувань у метрологічній службі, а тому за їх допомогою неможливо правильно встановити наявність газу в резервуарах, Суд відхиляє.

Так, згідно з пунктами 4.6, 4.7 Інструкції для забезпечення достовірності та єдності вимірювань маси СВГ повинні використовуватися засоби вимірювальної техніки, які допущені до застосування Держспоживстандартом України. Не допускаються до застосування засобів вимірювальної техніки, які не пройшли повірку або державну метрологічну атестацію, у порядку, встановленому Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та ДСТУ 2708-99 і ДСТУ 3215-95, відповідно, та такі, що не мають відтисків державного повірочного тавра або свідоцтва про державну метрологічну атестацію. 

Відповідальність за комплектність та належний стан засобів вимірювальної техніки покладається на керівників підприємств-власників засобів вимірювальної техніки, які, в свою чергу, наказом призначають осіб, які здійснюватимуть щоденний контроль за засобами вимірювальної техніки. 

Судовими інстанціями встановлено, що під час здійснення контрольного заходу особами, які проводили перевірку, використано рівнемір позивача, відповідальність за належний стан якого несе саме ТОВ «Укрінтрейд Полісся», а директор платника не повідомляв посадових осіб Головного управління ДФС у Житомирській області про неналежний стан засобів вимірювальної техніки, в тому числі рівнеміра.

З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ТОВ «Укрінтрейд Полісся» без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрінтрейд Полісся» залишити без задоволення.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 15 листопада              2016 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від                         23 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                             І. А. Гончарова

Судді                                                                                                   І. Я. Олендер

                                                                                               Р. Ф. Ханова