Справа № 303/2571/20

Закарпатський апеляційний суд

               П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
        І м е н е м У к р а ї н и
    
25.01.2021                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Василевича А. Т., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав адвокат Василевич А. Т. в інтересах ОСОБА_1 , 
                                                        в с т а н о в и в :

постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2020 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, 
визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 420,40 грн..       

Згідно постанови, 16 травня 2020 року о 22-ій годині 29 хвилин по вул. Руській, 57, у м. Мукачево, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW», д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці), і від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР ) і скоїв передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення.  

В апеляційній скарзі адвокат Василевич А. Т. вказує на те, що постанова судді є незаконною. Посилається на те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці події, оскільки вважав дії поліцейських упередженими, а на його прохання пройти огляд у закладі охорони здоров`я йому було відмовлено, тому після закінчення оформлення працівниками поліції адміністративних матеріалів, він сам прибув до найближчого медичного закладу, в якому пройшов медичний огляд, що підтверджується відповідним Протоколом, який просив долучити до матеріалів справи. Стверджує, що судовий розгляд відбувався приблизно 5-7 хвилин, що свідчить про те, що за цей час суд не мав можливості навіть дослідити документи, які містяться в матеріалах справи, і при цьому, відеозаписи з місця події також не досліджувались. Також зазначає, що ОСОБА_1 повідомляв у судовому засіданні про те, що в його автомобілі перебувало двоє пасажирів, яких суд не викликав та не допитав у судовому засіданні, що також унеможливило встановити всі важливі обставини. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Василевича А. Т., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної постанови апеляційний суд відхиляє з огляду на таке. 
Апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання  ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову водія від проходження огляду на стан сп`яніння, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 370736 підтверджено, що 16 травня 2020 року о 22-ій годині 29 хвилин по вул. Руській, 57, у м. Мукачево, водій ОСОБА_1 керував автомобілем марки «BMW», д. н. з. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці), і від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 5 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що такий складено у присутності двох свідків – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , і що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що права та обов`язки йому роз`яснені, зі змістом протоколу ознайомлений, його копію отримав, внесені щодо нього дані – правильні, від будь-яких пояснень по суті правопорушення відмовився (а. с. 1).
З наявних у матеріалах справи письмових пояснень громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , убачається, що вони були запрошені працівниками патрульної поліції в якості свідків при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ст. 130 КУпАП, і у їх присутності водій ОСОБА_1 , який став учасником ДТП, відмовився від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» та в закладі охорони здоров`я (а. с. 2, 3).
З рапорта поліцейської Реплюк Т. убачається, що після складення щодо ОСОБА_1 адміністративних матеріалів транспортний засіб марки «BMW», д. н. з. НОМЕР_1 , було залишено на місці зупинки без порушень ПДР (а. с. 4).
З копії протоколу серії ДПР18 № 370735 від 16.05.2020 вбачається, що такий складено щодо ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП, а саме за те, що 16 травня 2020 року о 21 год 18 хв останній керував автомобілем марки «Daсia», д. н. з. НОМЕР_2 , по вул. Миклухо-Маклая, і при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Руської, не надав переваги в русі транспортному засобу марки «BMW», д. н. з. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі з правого боку, скоївши з ним зіткнення, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги, передбачені п. 16.11 Правил дорожнього руху України. При цьому, з указаного протоколу вбачається, що потерпілим визнано ОСОБА_1 (а. с. 5). 
Викладені в складеному щодо ОСОБА_1 протоколі за ч. 1 ст. 130 КУпАП дані підтверджуються і наявним у матеріалах справи відеозаписом із місця події (а. с. 6).
Разом із тим, у ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 визнав факт керування транспортним засобом, факт ДТП за його участі та факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, оскільки вважав, що не повинен був проходити такий огляд.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, і зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що поліцейська ОСОБА_5 була упереджена при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, що в неї були підстави для обмови ОСОБА_1 та фальсифікації протоколу, і що вона зацікавлена в результатах розгляду справи – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь докази, і таких до апеляційної скарги не додано й на такі не посилалася сторона захисту в ході її розгляду.
Тому, апеляційний суд доходить висновку, що поліцейська ОСОБА_5 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяла у межах наданих їй повноважень.
Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено й даних про те, що у гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були залучені в якості свідків відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння, були підстави для обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, зокрема, у відмові від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці події, так і в закладі охорони здоров`я, – такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано й на такі не посилалася сторона захисту в ході її розгляду.
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів чи інших дій, які призвели до примусової відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Доводи апеляційної скарги про те, що на прохання ОСОБА_1 пройти огляд у закладі охорони здоров`я йому було відмовлено, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи та наведеними вище доказами, у тому числі й відеозаписом із місця події, із яких убачається, що водій ОСОБА_1 відмовився на пропозицію поліцейського від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці за допомогою приладу «Драгер», так і в закладі охорони здоров`я.
На підставі наведеного вище, доводи про те, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на стан сп`яніння на місці події, оскільки вважав дії поліцейських упередженими, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 ПДР. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що працівники поліції при виконанні своїх функціональних обов`язків були упередженими. 
Доводи апеляційної скарги про те, що після закінчення оформлення працівниками поліції адміністративних матеріалів, ОСОБА_1 сам прибув у найближчий медичний заклад, де пройшов медичний огляд, що підтверджується відповідним Протоколом, який він просив долучити до матеріалів справи, - апеляційний суд вважає такими, що не спростовують факту відмови ОСОБА_1 на законну вимогу поліцейських пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, тобто порушення ним вимог передбачених п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, апеляційний суд враховує те, що відповідно до чинного законодавства, водій, у якого працівники поліції виявили ознаки алкогольного сп`яніння, або який став учасником ДТП, у разі згоди на проходження огляду з метою виявлення стану сп`яніння, повинен пройти такий огляд на місці зупинки транспортного засобу або в закладі охорони здоров`я у присутності працівників поліції, а не самостійно після складення поліцейськими протоколу за відмову від проходження такого огляду.
       Доводи апеляційної скарги про те, що судовий розгляд відбувався приблизно 5-7 хвилин, що свідчить про те, що за цей час суд не мав можливості навіть дослідити документи, які містяться в матеріалах справи, і при цьому, відеозаписи з місця події також не досліджувались, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не підтверджені будь-якими доказами, а також не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення. 
Як такі, що не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 повідомляв у судовому засіданні про те, що в його автомобілі перебувало двоє пасажирів, яких суд не викликав та не допитав у судовому засіданні, що також унеможливило встановити важливі обставини справи. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 заявляв у суді першої інстанції клопотання про виклик та допит яких-небудь свідків. 
При оцінці клопотання адвоката Василевича А. Т. про виклик та допит у якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 апеляційний суд враховує те, що пояснення таких свідків жодним чином не спростовують встановленого апеляційним судом факту відмови ОСОБА_1 на законну вимогу поліцейського від проходження огляду на стан сп`яніння, і при цьому, стороною захисту не забезпечено явки вказаних свідків до суду апеляційної інстанції. 
Зважаючи на викладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктами 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, і є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Тому, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 та адвокатом Василевичем А. Т. апеляційна скарга, доводи якої є безпідставними, – без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною захисту не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд        
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :
        
Апеляційну скаргу, яку подав адвокат Василевич А. Т. в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
         Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.
               Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              І. В. Стан