ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2935/21 Справа № 215/2594/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 215/2594/20 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
секретар судового засідання: Голуб О.О. 
сторони:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 15 грудня 2020 року, -
       ВСТАНОВИВ:        
В травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом відповідача у Анкеті-Заяві. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер. 
Спадкоємцем померлого ОСОБА_2 є відповідач по справі. 
30.04.2016 року позивачем було направлено претензію кредитора до Шостої Криворізької державної нотаріальної контори. 26.05.2016 року Банком було отримано відповідь, в якій зазначалося, що після померлого ОСОБА_2 , за претензію кредитора з вимогами до спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , була заведена спадкова справа за реєстраційним № 366/2016.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором б/н від 04.02.2013 року становить 12175 грн. 21 коп., яка складається із 7679,37 грн. заборгованості за кредитом, 4495,84 грн. – заборгованості за відсотками, яку позивач просив суд стягнути з відповідача та стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по справі у розмірі 2102 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 30 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.
На думку представника позивача, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з підстав ненадання позивачем доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суд безпідставно поклав обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача, при цьому судом не проведено ряд дій, які могли б полегшити розгляд справи щодо витребування відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, зареєстрованого за померлим позичальником. Відповідач не надав доказів того, що розмір спадкового майна є меншим, ніж заборгованість спадкодавця по кредиту, зокрема не було надано витяг з реєстру рухомого та нерухомого майна, щодо відсутності у власності позичальника майна, отже на них лежить обов`язок відшкодування боргу спадкодавцями. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПриватБанк» - Бродька А.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, відповідача ОСОБА_1 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 04.02.2013 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із Анкетою-Заявою, відповідно до якої Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», у теперішній час Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 8000 грн. на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Згідно свідоцтва про смерть, позичальник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.36).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 за життя позичальника ОСОБА_2 , був зареєстрований із ним за однією адресою, що підтверджується відомостями, що містяться у паспорті відповідача ОСОБА_1 та паспорті боржника ОСОБА_2 (а.с.34,35).
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від № б/н від 04.02.2013 року становить 12175 грн. 21 коп., яка складається із 7679,37 грн. заборгованості за кредитом, 4495,84 грн. – заборгованості за відсотками (а.с.7-8). 
Позивачем на адресу Шостої Криворізької державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора від 30.04.2016 року (а.с.40).
З відповіді Шостої Криворізької державної нотаріальної контори від 26.05.2016 року, вбачається, що після померлого ОСОБА_2 , була заведена спадкова справа за реєстраційним № 366/2016 за претензію кредитора з вимогами до спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55).
13.12.2018 року позивачем було направлено лист-претензію на адресу відповідача ОСОБА_1 , яка залишилась без задоволення (а.с.41). 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 та отримав у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_2 . Крім того, позивачем не доведено наявність у ОСОБА_2 будь-якого майна.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.
Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України, у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.
Отже, за правилами статей 1281, 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У будь-якому випадку підлягає з`ясуванню коло осіб, які не лише визначені в законі або в заповіті як спадкоємці, але й прийняли спадщину у спосіб, визначений законом. Такий висновок зумовлений застереженням статті 1281 ЦК України щодо пред`явлення кредитором вимог лише до тих спадкоємців, які прийняли спадщину.
Такі ж правові висновки зроблені Верховним Судом у Постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 336/5443/16, провадження № 61-34319св18, Верховним Судом у Постанові від 17 липня 2019 року у справі № 562/2411/16-ц, провадження № 61-34931св18, Верховним Судом у Постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 279/7765/15-ц, провадження № 61-28853св18, підстав відступити від яких не встановлено.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 62 цього Кодексу.
Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 та отримав у спадщину будь-яке майно, що належало померлому ОСОБА_2 , оскільки як вбачається з відповіді Шостої Криворізької державної нотаріальної контори від 26.05.2016 року, після померлого ОСОБА_2 , була заведена спадкова справа за реєстраційним № 366/2016 за претензію кредитора з вимогами до спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.55), що свідчить про те, що відповідач ОСОБА_1 не хзвертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 .
Крім того, позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_1 , за правилами частинами третьої статті 1268 ЦК України, прийняв спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем документів не можливо беззаперечно встановити, що на час відкриття спадщини позичальник та відповідач проживали разом за адресою: АДРЕСА_1 та позивачем не доведено як належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, так і вартості отриманого відповідачем у спадщину майна, тобто не встановлено обсяг спадкового майна.
Слід зауважити, що при вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не було подано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, доказів наявності спадкового майна, яке залишилось після смерті позичальника та клопотань про встановлення обсягу спадкового майна не заявлялось. 
Реєстрація боржника ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_1 за однією адресою не є безумовною підставою для висновку про обов`язок відповідача задовольнити вимоги кредитора, оскільки сам факт реєстрації не підтверджує належність спірної квартири боржнику ОСОБА_2 .
У спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину.
Враховуючи недоведеність позивачем факту наявності та об`єму спадкового майна після смерті ОСОБА_2 , у межах вартості якого спадкоємець останнього несе відповідальність перед кредитором, колегія судів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість позову банку до спадкоємця боржника.
Не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що відповідач прийняв спадщину боржника, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому він має відповідати перед кредитором, оскільки, відповідно до положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. 
Такі ж правові висновки зроблені Першою судовою палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц, підстав відступити від яких не встановлено.
Крім того, обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємця обов`язку сплатити заборгованість в межах вартості спадкового майна, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості. При цьому позивач не заявляв суду відповідних клопотань про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. 
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що позивач не міг встановити обсяг майнових прав, що увійшли до складу спадщини, а судом не було встановлено яке саме спадкове майно, рухоме чи нерухоме, залишилось після смерті позичальника, тому суд безпідставно відмовив у задоволені позову та позбавив позивача права на поновлення порушених прав за рахунок майна, одержаного відповідачами у спадщину, оскільки клопотання з цього приводу не було заявлено ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції після роз`яснення колегією суддів положень ст.12,13 ЦПК України щодо диспозитивності та змагальності сторін. 
Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. 
Обов`язок доведення обставин на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу. 
Натомість, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» не вказував про те, що суд першої інстанції не роз`яснив йому право заявити клопотання про витребування доказів, а зазначав про те, що суд сам зобов`язаний був з`ясувати обставини справи та витребувати необхідні докази на підтвердження наявності спадкового майна, що суперечить основоположним принципам змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі. 
Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2021 року. 

Головуючий:
Судді: