ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2021 року	Львів	Справа № 460/4450/20 пров. № А/857/11591/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                            Обрізко І.М., 
суддів                                                                                Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,          
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року, прийняте суддею Махаринець Д.Є. у місті Рівному у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,- 

                                                            встановив:

ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Березнівської районної державної адміністрації Рівненської області (надалі – УСЗН Березнівської РДА,  відповідач) про визнання протиправними дій та про зобов`язання встановити статус особи з інвалідністю внаслідок війни та видати посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року  відмовлено в задоволенні позову.
Відмовляючи в задоволенні позву, суд першої інстанції виходив з того, що документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої відповідачу, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони (ЦО) позивач не надав.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач покликається на те, що факт виконання ним робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у складі формувань Цивільної оборони, в результаті чого йому встановлено ІІ групу інвалідності, повністю підтверджується матеріалами справи.
Державна служба України з надзвичайних ситуацій, а також управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської ОДА повідомляють, що організації Цивільної оборони на території колишнього Радянського Союзу проводилась за територіально – виробничим принципом із залученням до її складу в обов`язковому порядку всіх громадян держави.
Звертає увагу на те, що формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані створювалися з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварії, катастроф та стихійних лих. При цьому, жоден нормативний документ з питань ЦО не містить однозначної вимоги щодо обов`язковості видання розпорядчого документа про залучення кожної конкретної особи до дій у складі формувань ЦО.
Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
УСЗН Березнівської РДА у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що , на думку позивача, сам по собі факт залучення його до участі у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС є вичерпним доказом  залучення його до складу формувань Цивільної оборони. Однак, це свідчить про те, що на нього поширюються пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Для набуття статусу інваліда війни необхідним також є те, щоб особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони. Однак, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи  саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду  - без змін.
Відповідно по п.3 ч.1 ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 1 категорії та інвалідом 2 групи, захворювання якого пов`язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.  
З 02.05.1986 року по 04.05.1986 року позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Вказана обставинами сторонами не заперечується.
В цей період позивач працював водієм вантажного автомобіля в Бистрицькому міжрайонному виробничому об`єднанню по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства.
У квітні 2020 позивач звернувся до відповідача із заявою про встановлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, долучивши документи, які на його думку засвідчують  участь в ліквідації аварії на ЧАЕС в складі Цивільної оборони.
Листом №1067/06-05/20 від 08.05.2020 року відповідач відмовив у визначені правового статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» відповідно до пункту 9 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видачі відповідного посвідчення, оскільки подані документи не містять інформації про розпорядчий документ (наказ чи розпорядження) щодо залучення позивача до формувань Цивільної оборони для виконання робіт з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, займану посаду та виконувану роботу. 
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначений Законом України від 22.10.1993 року №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551). 
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 7 Закону №3551 до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Враховуючи наведене положення законодавства,  умовами для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону №3551 є: настання інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та  участь особи у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Статтею 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 року (далі – Закон №796) передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках-не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менш 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Направлення позивача на ліквідацію аварії на Чорнорбильській АЕС, його участь в ліквідації аварії, а також те, що захворювання останнього пов`язане з наслідками ліквідації аварії підтверджується наявними в матеріалах справи наступними доказами, зокрема, наказом по Бистрицькому міжрайонному виробничому об`єднанні по виробничо- технічному забезпеченню сільського господарства від 30 квітня 1986 року №41 про відрядження ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 водіїв автопарку командирувати в м.Чорнобиль для перевезення вантажів строком з 02 травня 1986 року по 04 травня 1986 року з оплатою командировочних (пункт 11 наказу); відрядною посвідкою №233 в якій вказано, про прибуття в Чорнобиль к-сп Калініна 02 травня 1986 року вибуття 04 травня 1986 року з печатка к-спу Калініна; шляховим листом грузового автомобіля КАМАЗ 58-78 від 02 травня 1986 року в якому водіями вказано ОСОБА_7 та ОСОБА_1 та послідовність виконання завдання Бистричі - Чорнобиль, Чорнобиль - Бородянка, Бородянка - Бистричі, виконано 1080 км.; довідкою ОСОБА_8 механічного заводу від 07.12.1992 року №05/239 про підвищену оплату у зоні відчуження Чорнобильської АЕС в період з 02.05.1986 року по 04.05.1986 року в подвійному розмірі; довідкою ВАТ Бистрицька сільськогосподарська машинно-технологічна станція про безпосередню зайнятість на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року №14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року №665 - 195 з 02.04.1986 року по 04.05.1986 року; наказом по Бистрицькому міжрайонному виробничому об`єднанню по виробничо- технічному забезпеченню сільського господарства від 24 жовтня 1986 року №151 про виділення ОСОБА_1 матеріальної допомоги, як особі, що приймала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; висновками МСЕК про пов`язання захворювання з наслідками ліквідації аварії на  ЧАЕС; листами Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 19.05.2020 року №02- 7534/162-2 та управління з питань надзвичайних ситуацій та цивільного захисту населення Рівненської обласної державної адміністрації від 15.05.2020 року №537/01-16/20 про організацію цивільної оборони за територіально-виробничим принципом та залучення до її складу в обов`язковому порядку громадян держави; посвідченням серії НОМЕР_1 від 03.04.2020 року учасника ліквідації аварії на Чорнобильської катастрофи на  ім`я ОСОБА_1 категорії 1; довідкою Трудового архіву Березнівського району від 10.06.2020 року №403 про відсутність підтверджуючих документів про створення штабу ЦО у Бистрицькій МТС.
Зазначені обставини свідчать про те, що на позивача як на особу, яка брала участь в ліквідації наслідків внаслідок Чорнобильської катастрофи поширюються пільги, гарантії і компенсації, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 
Водночас, для набуття статусу інваліда війни, з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», окрім як факту настання в особи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зазначений Закон містить також умову, щоб така особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС саме у складі формувань Цивільної оборони.
Це пояснюється тим, що крім формувань Цивільної оборони у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку, ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно з розпорядженнями керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року №  1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, було передбачено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
З огляду на наведене вище колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відсутні достатні підстави для набуття позивачем статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Документи, які позивач долучив до своєї заяви, адресованої Управлінню, щодо набуття статусу інваліда війни належним чином підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. Утім, належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивач не надав. Ця обставина є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни (на підставі пункту 9 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») поширюватиметься на всіх, хто належать до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (підпункт 1 частини першої статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 15.05.2019 у справі 816/851/18, від 18.09.2019 у справі № 674/450/17, від 19.09.2019 у справі №756/8323/16-а, від 20.12.2019 року у справі №315/594/15-а та від 13.11.2019 року у справі №674/364/17.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Отже, доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до правильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                         постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 460/4450/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 08.02.2021 року.