УХВАЛА

25 лютого 2021 року 
м. Київ

Справа №  924/924/17 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кібенко  О.  Р., 
розглянувши заяву  ОСОБА_1 
про відвід суддів Чумака Ю. Я. , Дроботової  Т.  Б., Зуєва  В.  А.
від розгляду справи №  924/924/17
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2020 
у справі за позовом Державного навчального закладу "Подільський центр професійно-технічної освіти"
до Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Хмельницької області,
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, 
на стороні позивача - Міністерства освіти і науки України,
на стороні відповідача: 
1)  Зіньковецької сільської ради,
2)  ОСОБА_3 ,
3)  Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області,
4)  ОСОБА_1 ,
за участю Прокуратури Хмельницької області,
про визнання незаконним та скасування розпорядження Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації від 31.03.2003 №  251/2003р "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ПТУ-44",
ВСТАНОВИВ:
1.          Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2020 апеляційне провадження у справі №  924/924/17 за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі, ОСОБА_3 закрито; апеляційне провадження у справі №  924/924/17 за апеляційною скаргою особи, яка не брала участь у справі, ОСОБА_1 закрито.
2.          Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.02.2021 поновлено ОСОБА_1 процесуальний строк на подання касаційної скарги на ухвалу Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.10.2020 у справі №  924/924/17, відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою та передбачено здійснити перегляд ухвали у письмовому провадженні.
3.          19.02.2021 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 від 16.02.2021 про відвід суддів Чумака Ю. Я. , Дроботової  Т.  Б., Зуєва  В.  А. від розгляду справи №  924/924/17 з посиланням на пункт 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
4.          Ухвалою Верховного Суду від 22.02.2021 з підстав необґрунтованості заявленого відводу справу №  924/924/17 та заяву про відвід передано на авторозподіл для визначення судді з розгляду заяви про відвід суддів Чумака Ю.  Я., Дроботової  Т.  Б., Зуєва  В.  А. в порядку частини першої статті 32 ГПК України.
5.          Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду заяви про відвід суддів Чумака Ю.  Я., Дроботової  Т.  Б., Зуєва  В.  А. від розгляду справи №  924/924/17 визначено суддю Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Кібенко  О.  Р. (витяг з протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 24.02.2021).
6.          Розглянувши вказану заяву, Верховний Суд не вбачає підстав для її задоволення з огляду на таке.
7.          В заяві про відвід суддів ОСОБА_1 посилається на те, що судді Чумак  Ю.  Я., Дроботова  Т.  Б., Зуєв  В.  А. неодноразово переглядали справу №  924/924/17 у касаційному порядку, про що свідчать постанови Верховного Суду від 23.01.2020 та від 11.08.2020 у цій справі. 
8.          Так, у заяві про відвід ОСОБА_1 зазначає, що:
-          в постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у даній справі зроблено висновок про те, що "за відсутності підстав для висновку про те, що суд оскаржуваним рішенням вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, у тому числі, відсутності підтверджених відповідними доказами обставин, якими обґрунтовано право на апеляційне оскарження судового рішення цією особою, яка вважає, що цим рішенням вирішено питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для здійснення апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, а відкрите апеляційне провадження за цією скаргою підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 264 Господарського процесуального кодексу України";
-          постановою Верховного Суду від 11.08.2020 року у даній справі скасовано законне рішення суду апеляційної інстанції, а саме постанова Північно-західного апеляційного господарського суду від 15.05.2020 у справі №  9244/924/17, якою закрито провадження у справі №  924/924/17 у зв`язку із тим, що спір стосується захисту цивільного права, зокрема випливає з договірних відносин, є приватноправовим, і за суб`єктним складом підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, оскільки його вирішення впливає на права та обов`язки фізичних осіб - власників і орендарів земельних ділянок;
-          крім того, у постанові також зроблено висновок про те, що "апеляційний суд у оскаржуваній постанові: 1) застосував положення статей 4, 20, 231,275, 278 ГПК України без урахування викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 та від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16 правового висновку про те, що рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин про припинення права юридичної особи на постійне користування земельною ділянкою безпосередньо не стосується фізичних осіб, а тому за суб`єктним складом позовні вимоги про визнання недійсними таких рішень підлягають вирішенню за правилами господарського судочинства; 2) застосував до спірних правовідносин норми статей 254, 261, 264 ГПК України без урахування висновків щодо застосування цих норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 у справі № 911/2635/17, від 06.12.2018 у справі № 910/22354/15, від 11.07.2018 у справі № 911/2635/17, від 19.06.2018 у справі № 910/18705/17, від 10.05.2018 у справі № 910/22354/15".
9.           ОСОБА_1 звертає увагу, що в постановах Верховного Суду від 23.01.2020 та від 11.08.2020 у справі №  924/924/17 суддями вже викладено правові позиції, від яких скаржник просить відступити у своїй касаційній скарзі, а тому він не може їм довіряти.
10.          За змістом частин першої, другої та третьої статті 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
11.          За змістом частини третьої статті 38 ГПК України відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
12.          Відповідно до пунктів 3 та 5 частини першої статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші, ніж перелічені у пунктах 1-4 частини першої статті 35 ГПК України, обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
13.          Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з: "об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Тим часом вирішальною є саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною; "суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.
14.          Так, як зазначає Європейський суд з прав людини у рішенні від 24.05.1989 у "Справі Гаусшильдта", найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, заява №  11/1987/134/188, §  48).
15.          Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у "Справі Гаусшильдта" (Hauschildt Case), заява №  11/1987/134/188, § 46).Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.
16.          Частиною четвертою статті 35 ГПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
17.          Крім того, випадки щодо недопустимості повторної участі судді у розгляді справи чітко визначені статтею 36 ГПК України: 
-          суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження в справі;
-          суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення;
-          суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанцій, а також у новому розгляді справи після скасування постанови суду апеляційної інстанції;
-          суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанцій, а також у новому її розгляді після скасування постанови суду касаційної інстанції;
-          суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасоване судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі;
-          суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.
18.          Таким чином, суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі у новому її розгляді лише у випадку скасування постанови суду касаційної інстанції. А також не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.
19.          Протилежний підхід фактично суперечив би статусу Верховного Суду, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, та існуванню зрозумілого цілісного механізму відступу від попередньо зроблених висновків Верховного Суду.
20.          Отже підстави, передбачені статтею 36 ГПК України, відсутні.
21.          Крім того, немає жодної з визначених у пунктах 1- 4 частини першої статті 35 ГПК України підстав для відводу суддів.
22.          Заявляючи про відвід, заявниця не навела очевидних фактів, з яких би вбачалося, що судді Чумак  Ю.  Я., Дроботова  Т.  Б., Зуєв  В.  А. прямо чи побічно заінтересовані у результаті розгляду справи №  924/924/17; відсутні будь-які об`єктивні підстави вважати, що вони не є безсторонніми або що їм бракує неупередженості. 
23.          Доводи ОСОБА_1 фактично зводяться до її незгоди з правовими висновками, які містяться у судових рішеннях, ухвалених у цій справі, які не є кінцевими і не були скасованими. 
24.          Враховуючи викладене, заява ОСОБА_1 про відвід суддів Чумака Ю. Я. , Дроботової  Т.  Б., Зуєва  В.  А. від розгляду справи №  924/924/17 не містить обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності суддів, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заявленого відводу.
Керуючись статтями 35, 36, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду Чумака Ю.  Я., Дроботової  Т.  Б., Зуєва  В.  А. від розгляду справи №  924/924/17 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                    О. Кібенко