Дата документу 29.03.2021 Справа № 937/8420/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
         Єдиний унікальний № 937/8420/20                                            Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/1118/21 Честнєйша Ю.О. 
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого:	Бєлки В.Ю.	
Суддів:	Кухаря С.В.	
  	Онищенка Е.А.	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , представником якої є адвокат Пузій Олексій Вікторович, до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Пузій О.В. звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що з 18 серпня 2006 року ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 .
За час шлюбу у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 780 грн. щомісяця на дитину, починаючи з 11 жовтня 2017 року і до досягнення нею повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 870 грн. щомісяця на дитину, починаючи з 11 жовтня 2017 року і до досягнення нею повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 07 грудня 2017 року ОСОБА_2 було видано виконавчі листи з метою примусового виконання вказаного рішення суду. 
Зазначає, що на даний час вказані виконавчі листи знаходяться на виконанні в Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), виконавче провадження № 55452477 та № 55441850. Однак, відповідач сплачує аліменти на утримання синів несвоєчасно та не у повному обсязі. 
Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду станом на 09 листопада 2020 року, за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів: на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6 828 грн.; на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 4 240 грн. 
Вказана сума заборгованості була сплачена відповідачем 10 листопада 2020 року. 
Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 9 055 грн. 40 коп. При цьому, згідно ч. 1 ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментам на дитину, тобто не більше 6 828 грн. 
Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , становить 4 869 грн. 10 коп. При цьому, згідно ч. 1 ст. 196 СК України, сума пені не може бути більшою, ніж 100% заборгованості по аліментам на цю дитину, тобто не більше 4 240 грн. 
Вказує, що на підставі договору про надання правової допомоги від 10 листопада 2020 року, укладеного з адвокатським бюро Пузія О.В, нею було сплачено 2 000 грн. за підготовку цієї позовної заяви, які підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2 .
Посилаючись на зазначені обставини просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6 828,00 грн. та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 4 240,00 грн., а також витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 2 000 грн.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 6 828 грн. та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 4 240 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повній мірі дослідженні обставини справи та надані по справі докази. Залишилось поза увагою суду, що не оспорюючи розрахунок заборгованості, він не визнавав саме розмір неустойки, а також його вина у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відсутня. Судом не враховано його матеріальний та сімейний стан, що він має на утриманні мати похилого віку, яка є інвалідом та потребує стороннього догляду. Також не згоден із розміром вартості правничої допомоги, оскільки не досліджено з яких саме послуг складалась правнича допомога, кількість часу витраченого адвокатом та вартість однієї години роботи. Просить рішення суду змінити, зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 6 828 грн. до 2 276 грн., з 4 240 грн. до 1 415 грн., зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1 000 грн.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу поданого представником позивача Пузій О.В. , суд першої інстанції встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання двох синів за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені, передбаченої статтею 196 СК України. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, апеляційна скарга таких доводів та доказів не містить, а до суду першої інстанції такого клопотання не було заявлено взагалі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 18 серпня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, від якого вони мають двох дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 780 грн. щомісяця на дитину, починаючи з 11 жовтня 2017 року і до досягнення нею повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3 та аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 870 грн. щомісяця на дитину, починаючи з 11 жовтня 2017 року і до досягнення нею повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
07 грудня 2017 року позивачці було видано виконавчі листи з метою примусового виконання вказаного рішення суду.
На даний час вказані виконавчі листи знаходяться на виконанні в Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), виконавче провадження № 55452477 та № 55441850. Відповідач сплачує аліменти на утримання синів несвоєчасно та не у повному обсязі.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем рішення суду, станом на 09 листопада 2020 року за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів: на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 6 828 грн.; на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 4 240 грн. Вказана сума заборгованості була сплачена відповідачем 10 листопада 2020 року.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вважав їх доведеними та обґрунтованими.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.
Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Суд першої інстанції, правильно встановивши, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з нього пені на користь позивачки. 
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на відсутність у нього вини у несплаті аліментів через відсутність постійного заробітку, колегія суддів не бере до уваги, оскільки розмір аліментів, що підлягають сплаті на дітей сторін, визначений у твердій грошовій сумі, кожна з яких є меншою половини прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тобто аліменти, які сплачує відповідач є менше мінімально визначених та не створюють для останнього непомірного матеріального тягаря.
Окрім того, відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Отже ОСОБА_1 самостійно, на власний розсуд обирає роботу та погоджується на заробітну плату певного розміру, а отже вважає її достатньою задля забезпечення себе та своїх дітей.
Також, колегія відхиляє довід апеляційної скарги, щодо відсутності у відповідача фінансової можливості сплатити неустойку за неналежне виконання обов`язку по сплаті аліментів через те, що він доглядає та утримує матір похилого віку, яка має інвалідом ІІІ групи та потребує стороннього догляду. (а.с. 76-81)
Так, з наданих відповідачем доказів вбачається, що дійсно, він проживає з матір`ю - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка є інвалідом ІІІ групи, однак зі змісту вказаних доказів вбачається, що ОСОБА_6 протипоказаний важкий труд у шкідливих умовах, жодного доказу на підтвердження необхідності надання їй стороннього догляду суду не надано.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на необхідність зменшення суми відшкодування витрат на правничу допомогу, у зв`язку з ненаданням позивачкою доказів співмірності понесених нею витрат зі складністю справи, колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки ОСОБА_2 долучено всі, передбачені положеннями ст. 137 ЦПК України докази, які підтверджують здійснення відповідних витрат та їх обґрунтованість (а.с. 12-14)
Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 січня 2021 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 29 березня 2021 року.

Головуючий:	В.Ю. Бєлка  	
Судді:	С.В. Кухар    Е.А. Онищенко