ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/431/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №700/8/20 Категорія: 304030000 	Яценко Г. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 березня 2021 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                 Бородійчука В.Г., Єльцова В. О.
За участю секретаря         Анкудінова О.І. 

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ;
представник позивача -  ОСОБА_2 ;
відповідач - Сільськогосподарське приватне підприємство «Біле озеро»;
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи – відділу у Лисянському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області; 
особа, яка подає апеляційну скаргу – директор Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» - Майна Галина Володимирівна 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу директора Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» Майни Галини Володимирівни  на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2020 року постановлене під головуванням судді Яценко Г. М.  в Лисянському районному суді Черкаської області 08.04. 2020 року, у справі за позовом представника ОСОБА_2  в інтересах  ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи – відділу у Лисянському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав,- 
в с т а н о в и в :
08.01.2020 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи – відділу у Лисянському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що ОСОБА_1 є орендодавцем по договору оренди землі від 01.01.2014 року, що був укладений між ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро».
31.12.2015 року ОСОБА_1 та Сільськогосподарське приватне підприємство «Біле озеро» уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 01.01.2014 року. 
Додатковою угодою ОСОБА_1 та СПП «Біле Озеро» внесли зміни до договору оренди землі від 01.01.2014 року в частині строку дії договору. Сторони визначили строк дії договору – 7 років. Після підписання додаткової угоди всі примірники залишилися у представників СПП «Біле озеро» для здійснення державної реєстрації додаткової угоди.
Свій примірник додаткової угоди від 31.12.2015 року до договору оренди землі від 01.01.2014 року  ОСОБА_1 отримала від представника відповідача поштою лише у січні 2019 року. Отримавши свій примірник, позивач ОСОБА_1 помітила, що у документі зазначений строк дії додаткової угоди 12 років, замість погодженого сторонами строку у 7 років.
У позовній заяві вказується, що згідно юридичної оцінки адвоката Глущенка О.С. додаткова угода виготовлена на білому папері форматі А4, з використанням двохстороннього друку на лазерному принтері. Деяка інформація у документі нанесена рукописним способом за допомогою кулькової ручки синього кольору, різних відтінків. На перший погляд рукописний текст виготовлено однією особою, але більш точно можна буде зробити висновок після отримання висновку експертизи, вказує позивач. Ознайомившись зі змістом вказаного документу, адвокат Глущенко О.С. прийшов до висновку, що у розділі 3.1 додаткової угоди від 31.12.2015 року, у частині строку дії договору, є ознаки підробки тексту договору. 
Позивачем вказується у заяві, що арабські цифри «12» нанесено кульковою ручкою поверх речовини білого кольору, яка ймовірніше за все використовується для виправлення помилок і відома під назвою «Штрих». Під час підсвічування документу джерелом світла штучного походження з боку сторінки 2, під шаром речовини білого кольору просвічується цифра «7», що проставлена рукописним способом. У дужках напис «дванадцять» виготовлений шляхом дописки до раніше нанесеного напису «сім».
Позивач ОСОБА_1 як контрагент по додатковій угоді від 31.12.2015 року до договору оренди землі від 01.01.2014 року не погоджувала строк дії додаткової угоди на 12 років, а погоджувала строк дії на 7 років. У разі, якщо у документ вносяться виправлення, то ці виправлення завіряються підписами обох сторін. Посвічувальних написів та підписів сторін у документі немає, а тому представник позивача адвокат Глущенко О.С. приходить до висновку про факт підробки документу.
Оскільки вказані дії грубо порушують майнові права позивача, то ОСОБА_1 просить визнати недійсним пункт 3.1 додаткової угоди від 31.12.2015 року до договору оренди землі від 01.01.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським приватним підприємством «Біле озеро» в частині строку дії договору - 12 років та внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно по земельній ділянці з кадастровим номером 7122882000:02:001:0827 в частині строку дії права оренди з 12 років на 7 років.
Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 08 квітня 2020 року позов  представника позивача ОСОБА_2 , в інтересах позивача ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи - відділу у Лисянському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав – задоволено.
Визнано недійсним пункт 3.1 додаткової угоди від 31.12.2015 року до договору оренди землі від 01.01.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським приватним підприємством «Біле озеро» у частині строку дії договору - 12 (дванадцять) років.
Ухвалено внести зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по земельній ділянці з кадастровим номером 7122882000:02:001:0827 у частині строку дії права оренди з 12 (дванадцяти) років на 7 (сім) років.
Додатковим рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 07 липня 2020 року заяву представника позивача ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення у справі № 700/8/20 за позовом представника позивача ОСОБА_2 , в інтересах позивача ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи - відділу у Лисянському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав задоволено. 
Стягнуто з Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро», місце реєстрації вул. Шевченка, 2, с. Яблунівка, Лисянського району, Черкаської області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 судові витрати, понесені нею у справі, а саме: судовий збір у сумі 1607, 25 грн. , витрати пов`язані з проведенням експертизи у сумі 1678 грн. 68 коп., витрат на правничу допомогу у сумі 10 000 грн. та витрати на відправку цінних листів у сумі 260,40 грн. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, директор Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» - Майна Галина Володимирівна оскаржила рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції 27.01.2021 року. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: порядок проведення підготовчого провадження та розгляду справи по суті, визначені ст. ст. 189, 190, 191, 196, 197, 198, 200, 211, 223, 228, 229 ЦПК України. 
Скаржник звертає увагу на той факт, що 11.02. 2020 року у підготовчому судовому засіданні, яке здійснювалося за правилами загального позовного провадження, суд не з`ясував чи повідомлений відповідач про розгляд даної справи, чи отримував він ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками до неї. 
Відповідач не отримував жодної повістки – повідомлення про розгляд даної справи. На адресу СПП « Біле озеро» інформація про розгляд справи районним судом не надходила, але суд при розгляді справи по суті взагалі не врахував той факт, що відповідач не був повідомлений про слухання даної справи. 
Лисянським районним судом Черкаської області вказано, що відповідача було про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, шляхом повідомлення на офіційному веб сайті районного суду, що не узгоджується із вимогами ст. 128 ЦПК України, вважає скаржник. 
В апеляційній скарзі скаржник посилається, що судом не з`ясовано, що в позовній заяві представником позивача вказано невірну адресу відповідача та не враховано той факт , що інформація про місцезнаходження СПП «Біле озеро» міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань на офіційному сайті Міністерства юстиції України. 
Представник скаржника вказує, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, позбавив відповідача права надати свій відзив, передбачений ст. ст. 191, 199 ЦПК України, не повідомив про відкриття провадження у справі, перейшов до розгляду справи по суті та прийняв рішення. Судом не повністю досліджені докази по справі, при прийнятті рішення суд керувався лише доказами, які надав позивач, та не надав можливості відповідачу надати свої пояснення по справі, що призвело до неповного з`ясування обставин справи та прийняття необґрунтованого рішення. 
В апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що, приймаючи рішення, суд прийшов до висновку, що додаткова угода від 31.12. 2015 року до договору оренди землі від 01.01. 2014 року, яка була укладена між СПП « Біле озеро» та ОСОБА_1 , не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦП України, оскільки позивач погодила внесені зміни до істотних умов договору, а саме: строку дії лише на 7 років, а не 12 років, тому додаткова угода не відповідає внутрішній волі позивача.
Суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що позивач ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів на підтвердження обставин справи, викладених у позовній заяві. Доводи позивача про те, що наче б то після підписання додаткової угоди усі примірники залишилися у представників відповідача для здійснення державної реєстрації додаткової угоди, і що свій примірник додаткової угоди позивач отримала від представника відповідача поштою у січні 2019 року, не відповідають дійсності та спростовуються вимогами Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яким встановлено, що при зверненні за державною реєстрацією права оренди землі подається лише один примірник додаткової угоди до договору оренди землі, який залишається в реєстраційній справі. Необхідності залишати у себе три примірники додаткової угоди від 31.12.2015 року у відповідача не було. Тому один примірник даної додаткової угоди після підписання залишився у орендодавця, і не направлявся відповідачем поштою у січні 2019 року, як вказує позивач. 
Скаржник вважає, що позивачем ОСОБА_1 пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав. Позивач отримала примірник додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року, одразу після її підписання сторонами, 31.12.2015 року. Жодних підтверджуючих доказів про отримання поштового відправлення з примірником додаткової угоди від відповідача у січні 2019 року позивачем не надано, тому зазначені доводи позивача не можуть братися до уваги судом, вважає скаржник.
На переконання скаржника, право пред`явити вимогу про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав минув. Право звернення до суду у позивача виникло 01.01.2016 року, тобто із наступного дня після укладення додаткової угоди між СПП « Біле озеро» та ОСОБА_1 , проте вперше з відповідним позовом позивач звернулася лише 08.01.2020 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.
Представником відповідача зазначається, що при укладенні додаткової угоди сторони домовилися змінити строк дії договору оренди землі від 01.01. 2014 року з 5 років на 12 років, про що зазначено в п. 3.1. договору оренди землі. Але суд прийшов до висновку, що відповідачем в односторонньому порядку було здійснено підробку додаткової угоди від 31.12. 2015 року до договору оренди землі від 01.01. 2014 року, а саме : виправлено строк додаткової угоди з 7 років на 12 років. На думку відповідача, жодних виправлень та замальовок чи дописів у договорі, як зазначає позивач у позові, відповідач не вчиняв, що підтверджується примірником додаткової угоди, який знаходиться у СПП « Біле озеро».
Скаржник вказує, що судом не враховано, що на експертизу було направлено лише один примірник додаткової угоди до договору оренди землі, який знаходився у позивача, а не всі три, як того вимагає Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. Технічну експертизу було проведено лише одного примірника додаткової угоди від 31.12.2015 року до договору оренди землі, який знаходився у позивача, при цьому, на його замовлення. Враховуючи те, що примірники додаткової угоди відповідача та органу, який провів державну реєстрацію права оренди, експерту не надавалися, та не досліджувалися, то висновок Черкаського науково-дослідного експертного криміналістичного центру № 1/150 від 05.02. 2020 року є неповним, а тому не може братися до уваги судом, вважає скаржник. 
Представник СПП «Біле озеро» стверджує, що при укладенні додаткової угоди від 31. 12. 2015 року до договору оренди землі від 01.01. 2014 року сторонами були дотримано всі вимоги, передбачені Законом України « Про оренду землі» та ст. ст. 627, 638, 203, 297 ЦПК України. 
В апеляційній скарзі представник відповідача просить визнати поважними причини не подання до суду першої інстанції примірника додаткової угоди від 31.12.2015 року до договору оренди землі від 01.01.2014 року, який знаходиться у відповідача, долучити до матеріалів справи № 700/8/20 у якості доказів, завірену належним чином копію примірника додаткової угоди від 31.12.2015 року до договору оренди землі від 01.01.2014 року та дослідити її в судовому засіданні. Скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08.04.2020 року та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Судові витрати стягнути з позивача. 
09 березня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» від представника позивача - Глущенка Олександра Сергійовича.
У відзиві представник позивача - ОСОБА_2 вказує, що посилання скаржника на неповідомлення судом першої інстанції відповідача про дату та час судового розгляду і не надсилання копій процесуальних документів є безпідставними. Позивач та відповідач підписали додаткову угоду до договору оренди землі від 01.01.2014 року. 
Відповідач СПП «Біле озеро» у договорі оренди землі, укладеному з позивачем, зазначив свою адресу: АДРЕСА_2 . Відповідач, змінивши свою адресу, про цей факт контрагента по договору оренди від 01.01.2014 року не повідомив, тому ОСОБА_1 і вказала відому їй адресу відповідача, звертаючись з позовом в суд. Своїми діями відповідач по справі, як учасник цивільних відносин, порушив засаду цивільного законодавства – добросовісність, яка вказана у п. 6 ч. 1 ст. З ЦК України.
У відзиві адвокат Глущенко О.С. вказує, що він, як представник позивача, направляв відповідачеві письмові претензії, але претензії повертались без вручення. Тому вважає, що, коли за відомим місцем знаходженням відповідача по справі поштові повідомлення не були вручені, то суд першої інстанції правомірно розміщував інформацію про дату та час судового розгляду на офіційному сайті Лисянського районного суду Черкаської області. Тому жодних порушень судом не було допущено щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
Інформація про місце знаходження відповідача, що зазначена у позовній заяві представником позивача, повністю відповідає інформації, що викладена у примірнику додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року, а тому є достовірною.
Представник позивача у відзиві посилається на те, що позивач по справі факт підробки змісту Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року довела належними, допустимими та достовірними доказами, а саме : висновком експерта № 1/150 від 05.02.2020 року.
ОСОБА_2 вважає безпідставними посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, так як, на його думку, порушення прав позивача відбулося з 28.12.2016 року, з дати виникнення у відповідача речового права, а саме права оренди земельної ділянки строком на 12 років. До 28.12.2016 року  відповідач мав право оренди земельної ділянки позивача строком на 5 років. Право оренди відповідача строком на 5 років позивачем не оскаржувалось.Позивач звернулася до суду з позовною заявою 26.12.2019 року, а тому звернення до суду відбулося у межах трирічного строку позовної давності. У позовній заяві позивач зазначала, що примірник додаткової угоди від 31.12.2015 року вона отримала у січні 2019 року.
Адвокат Глущенко О. С. просить залишити рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 08.04.2020 року без змін, а апеляційну скаргу директора СПП «Біле озеро» Майна Г.В. - без задоволення.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. 
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності. 
Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення задоволення позовних вимог про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав, суд першої інстанції виходив з доведеності та обгрунтованості позовних вимог.
Суд першої інстанції посилався на те,  щододаткова угода не відповідає вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України, оскільки позивач погодила внесені зміни до істотних умов договору, а саме: строку дії лише на 7 років, а не 12 років, а тому додаткова угода не відповідає внутрішній волі позивача. 
Суд дійшов висновку, що діями відповідача також було порушено п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України, що передбачає свободу договору. Зміни до додаткової угоди були внесені в односторонньому порядку, а тому дії відповідача порушили право позивача на свободу договору. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання недійсним пункту 3.1 додаткової угоди від 31.12.2015 року до договору оренди землі від 01.01.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Сільськогосподарським приватним підприємством «Біле озеро» у частині строку дії договору - 12 років, тому задовольнив вимоги щодо внесення зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Виноградської сільської ради Лисянського району Черкаської області, площею 2,6199 га, під кадастровим номером 7122882000:02:001:0827, що підтверджується даними витягу з реєстру речових прав ( а. с. 10 -12).
Згідно договору оренди землі від 01.01.2014 року ОСОБА_1 уклала договір оренди земельної ділянки під кадастровим номером 7122882000:02:001:0827 з Сільськогосподарським приватним підприємством «Біле озеро», строком на 5 років ( а. с. 5 -6).
31.12.2015 року ОСОБА_1 та Сільськогосподарське приватне підприємство «Біле озеро» уклали додаткову угоду до договору оренди землі від 01.01.2014 року.
Згідно додаткової угоди до договору оренди землі б/н від 31 грудня 2015 року сторони погодилися внести зміни до п. 3.1 договору, виклавши його у такій редакції: «3.1. Договір укладено строком на 12». У вказаній додатковій угоді міститься підпис від імені позивача ( а. с. 7-9).
Відповідно до даних, що містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна від 26.12. 2016 року було внесено зміни до речового права на зазначену земельну ділянку на підставі вказаної додаткової угоди та змінено строк дії договору оренди на строк дії 12 років ( а. с. 10-11). 
Згідно вимог ч. 1ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Ст. 93 ЗК України визначено право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідне орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
         Ст. 6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно положень ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України.
Згідно  ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов?язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов?язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Статтею 14 Закону України «Про оренду землі» передбачена письмова форма договору оренди землі.
Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
За положеннями ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його недійсністю.
Звертаючись до суду із позовними вимогами, представник позивача адвокат Глущенко О. С. вказував, що додатковою угодою ОСОБА_1 та СПП «Біле озеро» також внесли зміни до договору в частині строку дії договору. Сторони визначили строк дії договору – 7 років. Після підписання додаткової угоди всі примірники залишилися у представників СПП «Біле озеро» для здійснення державної реєстрації додаткової угоди. 
Свій примірник додаткової угоди позивач ОСОБА_1 отримала від представника відповідача поштою лише у січні 2019 року. Отримавши свій примірник, ОСОБА_1 помітила, що у документі зазначений строк дії додаткової угоди 12 років, замість погодженого сторонами строку у 7 років. Після виявлення у додатковій угоді строку дії договору в 12 років, ОСОБА_1 звернулася до адвоката для отримання юридичної допомоги щодо строку дії додаткової угоди від 31.12. 2015 року до договору оренди землі від 01.01. 2014 року.
Позивач ОСОБА_1 підтвердила, що під час укладення додаткової угоди між сторонами було досягнуто згоди по усім істотним умовам договору, але відповідач в односторонньому порядку вніс зміни до додаткової угоди від 31.12.2015 року щодо строку дії угоди, збільшивши цей строк до 12 років, чим порушив право позивача на свободу укладення договору. 
На підтвердження вимог позивача надано висновок Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 1/150 від 05.02.2020 року, із якого вбачається, що в перший зміст додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року, датованої 31.12.2015 року, а саме : в рукописний текст в п.3.1 «12 дванадцять» - внесено зміни шляхом маскування речовиною білого кольору цифри «7» в місці виконання цифрового напису «12» та виправлення рукописного напису «сім» на напис «дванадцять» ( а. с. 57 - 66).
Колегією суддів апеляційного суду задоволено клопотання представника відповідача щодо огляду в судовому засіданні оригіналу додаткової угоди до договору оренди землі від 31.12. 2015 року, наданої апеляційному суду представником відповідача, з якої вбачається, що вона не відповідає вимогам закону, оскільки наданий екземпляр оригіналу додаткової угоди належним чином не прошитий, відсутня відповідна печатка та сам документ неодноразово пробивався за допомогою стиплера, що наявно видно при огляді документу. Тому висновки експертизи не викликають сумніву, що має місце виправлення чисел із 7 на 12 років, як вказано у висновку експертизи, що було встановлено судом першої інстанції, який дав належну оцінку доказам, що не спростовано відповідачем доводами апеляційної скарги. 
За таких обставин, доводи скаржника є необґрунтованими, не знайшли підтвердження в матеріалах справи та наданих доказах сторонами, тому не підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду. 
        Стосовно посилань в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо належного повідомлення судом першої інстанції відповідача про дату та час судового розгляду, не отримання стороною відповідача копій процесуальних документів, то апеляційний суд виходить з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись в суд з позовом, позивач ОСОБА_1 в позовній заяві вказувала адресу відповідача, яка була їй відома та вказана в додатковій угоді від 31.12.2015 року, наданій їй відповідачем, а саме:  АДРЕСА_2 ( а. с. 1).
Із даних апеляційної скарги, поданої 27.01. 2021 року, представник СПП « Біле озеро» вказує адресу іншу адресу: 49040, пр. Праці буд. 2Т, офіс 25 м. Дніпро, Дніпропетровська область ( а. с. 193). 
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом позивач та відповідач підписали додаткову угоду від 31.12. 2015 року до договору оренди землі від 01.01.2014 року. Відповідач у договорі оренди землі зазначив свою адресу: АДРЕСА_2 . Про зміну адреси відповідач не повідомив позивача ОСОБА_1 , матеріали справи не містять таких даних.
Представник відповідача в суді апеляційної інстанції повідомила, що адреса відповідача змінилась із 2017 року, але підтвердила також, що представник відповідача знаходиться за вказаною адресою у Лисянському районі в с. Яблунівка, куди була відправлена кореспонденція на адресу відповідача, а саме : судові повістки про дату та час розгляду справи, копії процесуальних документів, які представником відповідача не отримувались за вказаною адресою.
За таких обставин, суд вважає, що своїми діями відповідач СПП « Біле озеро», як учасник цивільних відносин, порушив засаду цивільного законодавства – добросовісність ( п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), не повідомивши позивача по справі про зміну своєї адреси, в чому вбачається і зловживання процесуальними правами стороною відповідача. 
Із врахуванням встановлених судом обставин, коли за відомим місцем знаходженням відповідача по справі поштові повідомлення не були отримані, суд першої інстанції правомірно розміщував інформацію про дату та час судового розгляду на офіційному сайті Лисянського районного суду Черкаської області, що передбачено вимогами ст. 128 ЦПК України. 
Інформація про місце знаходження СПП « Біле Озеро», що вказана у позовній заяві представником позивача повністю відповідає інформації, викладеній у примірнику Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року щодо місця знаходження відповідача. 
Тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що доводи скаржника щодо порушення судом вимог процесуального закону стосовно направлення копії процесуальних документів відповідачу та повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи не відповідають дійсності, оскільки позивач та суд не були повідомлені відповідачем про зміну адреси надсилання кореспонденції на іншу адресу, ніж була вказана в додатковій угоді відповідачем.
Доводи скаржника та посилання в апеляційній скарзі на пропуск позовної давності позивачем щодо звернення в суд з позовними вимогами також є безпідставними, не знайшли свого підтвердження доказами у справі, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом, виходячи з такого. 
Додаткова угода до договору оренди землі датована 31.12.2015 року. 
Відповідно до п. 12.5 Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року «Речові права, що є предметом цього договору, виникають з моменту їх державної реєстрації».
Відповідач здійснив державну реєстрацію Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року - 28.12.2016 року. Факт та дата державної реєстрації одаткової угоди до Договору оренди землі від 01.01.2016 підтверджується інформаційною довідкою № 247217230 від 06.03.2021, що була сформована Департаментом управління справами та юридичного забезпечення Черкаської міської ради.
Приписами ч. 2 ст. З ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону , виникають з моменту такої реєстрації.
Приписами п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що оренда земельної ділянки, це речове право, що підлягає державній реєстрації.
Речові права по Додатковій угоді від 31.05.2015 року виникли з моменту державної реєстрації, а саме з 28.12.2016 року.
Приписами ч. 3 ст. 640 ЦК України законодавець визначив момент укладення договору: «Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.
Позивач звернулася до суду з позовом про визнання пункту Додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року недійсним. Вимоги про недійсність договору можуть бути пред`явленні з моменту вчинення договору. Якщо договір не вчинений, то Позивач може пред`являти вимоги тільки про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Вказана правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 16 червня 2020 року по справі № 145/2047/16-ц, провадження № 14-499цс19.
Порушення прав позивача відбулося з 28.12.2016 року, з дати виникнення у відповідача речового права, а саме : права оренди земельної ділянки строком на 12 років. 
До 28.12.2016 року відповідач мав право оренди земельної ділянки позивача строком на 5 років. Право оренди відповідача строком на 5 років позивачем не оскаржувалось.
Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою 26.12.2019 року, а тому звернення до суду відбулося у межах трирічного строку позовної давності.
Приписами ч. 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Позивач ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права лише у січні 2019 року, отримавши примірник додаткової угоди, але могла довідатися з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно лише після 28.12.2016 року. Отже, за вказаних обставин позивач не пропустила строк позовної давності звернення до суду.
В апеляційній скарзі СПП «Біле Озеро» також не погоджується із висновком експертизи з тих підстав, що на експертизу було направлено лише один примірник додаткової угоди, а не всі три, посилається скаржник, як того вимагає Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що згідно умов додаткової угоди від 31.12.2015 року, вказано , що дана додаткова угода складена в трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, один, з яких знаходиться в орендодавця, другий – в орендаря, третій - в органі державної реєстрації. 
Так, із висновку Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 1/150 від 05.02.2020 року вбачається, що в першопочатковий зміст додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01.2014 року, що датована 31.12.2015 року, а саме: в рукописний текст в п.3.1 «12 дванадцять» - внесено зміни шляхом маскування речовиною білого кольору цифри «7» в місці виконання цифрового напису «12» та виправлення рукописного напису «сім» на напис «дванадцять» ( а. с. 61 – 66).
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що для проведення експертизи надаються оригінали документів, то колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що згідно висновку експерта № 1/150 від 05.02.2020 року, на а. с. 62 на звороті зазначено, що на експертизу надано оригінал додаткової угоди до договору оренди землі від 01.01. 2014 року, що датована 31.12. 2015 року на 3 арк.
Ні у вимогах апеляційної скарги відповідача, ні до початку розгляду справи апеляційним судом , клопотання про призначення судом експертизи представником відповідача не заявлялось. Тому, приймаючи до уваги наявні в матеріалах справи докази, вище викладені аргументи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги щодо неповноти висновку експертизи є непідтвердженими, не впливають та не спростовують висновків суду щодо задоволення вимог позивача, тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги.
         За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив  обґрунтоване  рішення про задоволення позовних вимог позивача, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення згідно доводів апеляційної скарги, отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки, апеляційна скарга не підлягає до задоволення судом апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції залишається без змін, то перерозподіл судових витрат апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу директора Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро» - Майни Галини Володимирівни– залишити без задоволення.
Рішення Лисянського районного суду м. Черкаси від 08 квітня 2020 року у справі за позовом представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного підприємства «Біле озеро», третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області, в особі структурного підрозділу без статусу юридичної особи – відділу у Лисянському районі ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про визнання недійсним пункту в додатковій угоді та внесення змін до державного реєстру речових прав - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно – процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 1.04. 2021 року.
Головуючий Л.В. Нерушак

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов