ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4198/20  Номер провадження 33/814/170/21	Головуючий у 1-й інстанції Калько О. С.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя   судової    палати     з розгляду  кримінальних     справ    Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М.,

з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , адвоката Цокало Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського районного суду м.Полтава від 01.12.2020 року,

в с т а н о в и в :
Цією постановою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер не встановлено, - 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 130 КУпАП  та накладено  адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 20400 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.
       Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір  в розмірі 420 грн. 40 коп.
Згідно постанови, 02.09.2020 о 19 год. 50 хв. ОСОБА_1 на вул. П.Юрченка,14 в м. Полтава вживав алкогольні напої, а саме пиво «Оболонь» об`ємом 0,5л. після ДТП за його участі, яка мала місце за адресою м. Полтава, вул. Г.Сталінграду,10 корп.1, 02.09.2020 о 19 год. 30 хвл., від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у встановленому законом порядку в присутності двох свідків, чим порушив п.п.2.5, 2.10 є ПДР та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ст. 130 ч.4 КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції і постановити нову, якою провадження по справі закрити за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП.
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтвердили наявність події та склад адміністративного правопорушення.
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення є недопустими доказом, оскільки до нього було внесено виправлення адреси місця вчинення правопорушення після його складення та підпису правопорушником.
Також вказує на недопустимість як доказу відеозапису з нагрудної камери поліцейського, оскільки він має бути безперервним.
Зазначає, що в поясненнях свідків, відсутня інформація про те, що вони бачили, як ОСОБА_1 пив алкоголь, дані про те, що він пив саме алкогольне пиво жодний з доказів не містить.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та захисника в його інтересах на підтримку поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали адміністративної справи та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП. Висновок судді ґрунтується на доказах, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
Диспозиція ч.4 ст.130 КпАП України передбачає відповідальність за вживання особою, яка керувала транспортним засобом, після дорожньо-транспортної пригоди за її участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.2.10 є ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Не оспорюючи факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та своєї причетності до ДТП, ОСОБА_1 стверджує, що алкоголю не вживав та у стані алкогольного сп`яніння не перебував. Проходити огляд не вважав за необхідне.
Твердження ОСОБА_2 про невживання ним спиртних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди за його участі вважаю таким, що не відповідає дійсності з огляду на наступне.
Так, вина ОСОБА_1 підтверджується:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №111376 від 02.09.2020, відповідно до якого ОСОБА_1  у цей же день о 19 год. 50 хв. вживав алкогольні напої, а саме пиво «Оболонь» об`ємом 0,5л. після ДТП за його участі, яка мала місце за адресою м. Полтава, вул. Г.Сталінграду,10 корп.1;
- направленням водія на проходження огляду, складеного 02.09.2020 року о 20 год. 25 хв., відповідно до якого станом на вказаний час у ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, різкий запах з порожнини рота, порушення мови та координації рухів – огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 проходити відмовився.
-відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, яким зафіксовано як ОСОБА_1 на запитання поліцейського, чи вживав він алкоголь, відповів, що після ДТП випив пиво.
При цьому апелянти безпідставно вказують на недопустимість вказаного відеозапису як доказу, оскільки останній відповідає вимогам ст.251 КУпАП, на ньому зафіксовано як факт особистого підтвердження ОСОБА_1 факту вживання ним алкоголю, так і факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду, роз`яснення йому наслідків такої відмови працівниками поліції. При дослідженні матеріалів справи, у тому числі при перегляді відеозапису, порушень з боку поліцейських, які оформлювали адміністративний матеріал, не встановлено. Те, що події, зафіксовані вказаним відеозаписом, відбувалися в дійсності, ніким не спростовано. Отже, здійснений поліцейським відеозапис є допустимим доказом.
Доводи апелянтів про недійсність як доказу протоколу є неспроможними, оскільки ОСОБА_1 було ознайомлено з його правильним змістом. Даний протокол містить у собі всі відомості, передбачені ст.256 КУпАП, будь-яких невідповідностей протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону апеляційним судом не встановлено. Окрім цього, з оглянутої апеляційним судом копії протоколу, яка була вручена ОСОБА_1 у встановленому законом порядку, вбачається, що вона відповідає змісту оригіналу та зкопійована з оригіналу протоколу з вірно зазначеною адресою.
Отже, переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Судом першої інстанції обгрнутовано встановлено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП та призначено покарання виді штрафу 20400 грн, розмір якого відповідає санкції статті, що діяла на момент вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. 
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається.

Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Київського районного суду м.Полтава від 01.12.2020 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя
Полтавського апеляційного суду                         В.М. Герасименко