Дата документу 02.02.2021 Справа № 937/7746/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №937/7746/20        Головуючий у 1 інстанції: Честнєйша Ю.О.
Провадження № 22-ц/807/453/21        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» лютого 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя, про визнання незаконними та скасування рішення житлової комісії, наказу командира військової частини та поновлення на квартирному обліку, 

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя, про визнання незаконними та скасування рішення житлової комісії, наказу командира військової частини та поновлення на квартирному обліку.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він після закінчення Київського вищого військового авіаційно-інженерного училища з 19 червня 1993 року по час звернення до суду проходить військову службу в м. Мелітополі Запорізької області у військовій частині НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_3 . 
На підставі рапорту від 04 серпня 1993 року та довідки Київського вищого військового авіаційно-інженерного училища про незабезпечення житловою площею, житловою комісією військової частини НОМЕР_2 його було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_2 з 06 серпня 1993 року.
При розформуванні військової частини НОМЕР_3 були втрачені протоколи засідань житлової комісії 21822 та його на підставі відсутності протоколів минулих років щодо зарахування військовослужбовців на квартирний облік та вивчивши облікові справи зарахували на квартирний облік датою знаходження в списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Мелітопольському гарнізоні протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28 березня 2006 року №11, було зараховано на квартирний облік з 06 серпня 1993 року складом сім`ї з 3 осіб (дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 ). 
В лютому 2019 року він подав рапорт на згоду отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жилого приміщення до житлової комісії НОМЕР_1 , після чого на особисту електрону адресу голови житлової комісії А3840 надійшла копія листа КЕВ м. Запоріжжя №446 від 13 лютого 2019 року з вимогою про перенесення дати зарахування на квартирний облік йому та інших осіб, які зараховані на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 , як осіб, зарахованих на квартирний облік рішенням житлових комісій військової частини НОМЕР_1 з порушенням вимог законодавства.
25 лютого 2019 року він був присутній на засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , де розглядалось питання про перенесення його дати зарахування на квартирний облік, але рішення не було прийнято. В листопаді 2019 року голова житлової комісії НОМЕР_1 старший лейтенант ОСОБА_4 надала йому витяг з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року №13 та витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року №374/агд, на підставі яких йому змінили дату зарахування на квартирний облік на дату реєстрації в м. Мелітополь, вказану в його паспорті з 06 серпня 1993 року на 13 квітня 1995 року. 
Вважав, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі. 
На підставі зазначеного просив визнати незаконним та скасувати рішення (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року №13, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року №374/агд в частині зміщення в обліку громадян та членів їх сімей, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла (загальна черга) на дату реєстрації в даному населеному пункті капітана ОСОБА_1 , зарахованого 06 серпня 1993 року на дату реєстрації - на 13 квітня 1995 року; зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_4 поновити його та членів сім`ї: дружину ОСОБА_2 , доньку ОСОБА_3 , на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга) з 06 серпня 1993 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2020 року позов задоволено.

Визнано незаконними та скасовано рішення (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року № 13, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 19 липня 2019 року № 374/агд в частині зміщення в обліку громадян та членів їх сімей, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла (загальна черга), капітана ОСОБА_1 , зарахованого 06 серпня 1993 року, на дату реєстрації в даному населеному пункті – на 13 квітня 1995 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 в особі житлової комісії поновити ОСОБА_1 та членів його сім`ї: дружину ОСОБА_2 , 1974 року народження, доньку ОСОБА_3 , 2005 року народження, на квартирному обліку (обліку осіб та членів їх сімей, які набули право та потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання (загальна черга)) з 06 серпня 1993 року.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 840, 80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що відповідно до п. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, на квартирний облік беруться потребуючи поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також прописані у даному населеному пункті, позивача було зміщено в обліку через порушення ним порядку зарахування на квартирний облік, просила скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позову.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Запоріжжя подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив про згоду з доводами апеляційної скарги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. 

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 19.06.1993 року по теперішній час проходить військову службу в м. Мелітополі Запорізької області у військовій частині НОМЕР_1 , яка є правонаступником військової частини НОМЕР_2 та військової частини НОМЕР_3 (а.с.8,9).

Згідно з копією рапорту від 04.08.1993 року та довідки заступника начальника училища по МО про незабезпечення житловою площею Міністерства оборони, житловою комісією військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 було зараховано на квартирний облік у військовій частині НОМЕР_1 з 06.08.1993 року.

Судом встановлено, що при розформуванні військової частини НОМЕР_3 були втрачені протоколи засідань житлової комісії 21822, та ОСОБА_1 на підставі відсутності протоколів минулих років щодо зарахування військовослужбовців на квартирний облік та вивчивши облікові справи, зарахували на квартирний облік датою знаходження в списках осіб, які потребують поліпшення житлових умов в Мелітопольському гарнізоні, протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 28.03.2006 року №11 було зараховано на квартирний облік з 06.08.1993 року складом сім`ї з 3 осіб.

З витягу з протоколу засідання (об`єднаної) житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року № 13 слідує, що на виконання наказу Міністерства оборони України «Про затвердження інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» від 31 липня 2018 року № 380, відповідно до п. 9 наказу Міністра оборони України від 23 грудня 1992 року № 220 (що діяв на той час), згідно п. 3, п. 15 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, а також враховуючи протоколи засідань житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 лютого 2019 року № 4, від 01 березня 2019 року № 5, від 19 квітня 2019 року № 9 та за умови фактичної наявності письмового повідомлення квартирно-експлуатаційного відділу міста Запоріжжя від 13 лютого 2019 року № 446, необхідно змістити в обліку громадян та членів їх сімей, які перебувають на обліку поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла (загальна черга), на дату реєстрації в даному населеному пункту зазначених далі військовослужбовців, аби привести квартирний облік до вимог керівних документів, а також надати можливість іншим військовослужбовцям, які зараховані відповідно до вимог чинного законодавства, скористатись законним правом на отримання постійного житла або ж за згодою грошової компенсації за належне не отримане житло. Капітана ОСОБА_1 , зарахованого 06.08.1993 року (протокол від 28.03.2006 року № 11), зміщено на дату реєстрації (дані взяті з довідки про реєстрацію від 11.02.2004 року в оригіналі облікової справи) на 13.04.1995 року (а.с.13).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 19 липня 2019 року № 374/агд, згідно з протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01 липня 2019 року № 13, житловій комісії військової частини НОМЕР_1 змістити в обліку громадян та членів їх сімей, які перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов шляхом отримання постійного житла (загальна черга), на дату реєстрації в даному населеному пункту військовослужбовців, аби привести квартирний облік до вимог керівних документів, а також надати можливість іншим військовослужбовцям, які зараховані відповідно до вимог чинного законодавства, скористатись законним правом на отримання постійного житла, або ж за згодою грошової компенсації за належне не отримане житло: капітана ОСОБА_1 , зарахованого 06.08.1993 року (протокол від 28.03.2006 року № 11), зміщено на дату реєстрації (дані взяті з довідки про реєстрацію від 11.02.2004 року №343 в оригіналі облікової справи) на 13.04.1995 року (а.с.14).

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 40 ЖК України та п. 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень» громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку поліпшення житлових умов, внаслідок якого відпали підстави для надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи те, що прийняття на квартирний облік переслідує мету забезпечення громадян реалізацію права на отримання в установленому порядку жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, положення абзацу 1 пункту 26 Правил спрямовані проти безпідставного позбавлення громадян цього права, передбачають перебування їх на квартирному обліку до того, поки вони не реалізують його, тобто до отримання жилого приміщення. 

За приписами п. 11 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 20 від 03.02.1995 року, датою постановки на квартирний облік вважається день, коли було винесено рішення житловою комісією військової частини про прийняття на квартирний облік.

Відповідно до п.1 вказаного Положення, за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України забезпечуються житлом військовослужбовці та члени їх сімей, які проходять військову службу у військових частинах, в установах, на підприємствах, в організаціях, військових начальних закладах, військових комісаріатах. Всі питання, пов`язані із забезпеченням жилою площею військовослужбовців, вирішуються за місцем проходження ними служби згідно п. 35 Положення. На кожного військовослужбовця, взятого на квартирний облік, оформляється облікова справа, у якій знаходяться необхідні документи: рапорт про прийняття на квартирний облік, довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку, довідка про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи. Інші документи, при потребі, житлові комісії самі запитують через командирів військових частин у відповідних державних органів, установ, організацій.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що вказана норма, як і п. 22 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень», так і Положеннями про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України № 220 від 23.12.1992 року, яке діяло на момент прийняття рішення житловою комісією, не ставить в залежність постановку на квартирний облік від дня реєстрації в населеному пункті, а лише визначає перелік документів, які повинні додаватись до заяви та знаходитися у обліковій справі.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції судова колегія враховує, що позивачем надані беззаперечні докази його постановлення на квартирний облік саме у 1993 році.

Таке перебування позивача на квартирному обліку не заперечувалося протягом всього часу перебування на обліку, законність постановки на квартирний облік не оскаржувалася відповідачем.

Поновлюючи порушені житлові права позивача, суд першої інстанції виходив також з приписів чинного законодавства, констатуючи, що наявність чи відсутність прописки не може бути підставою для визнання будь-якого житлового права та не є підставою для зняття з квартирного обліку або переміщення у черзі.

Посилання Військової частини НОМЕР_1 в апеляційній скарзі на те, що був порушений порядок прийняття позивача на облік не підтверджені жодними доказами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що перенесення дати зарахування на квартирний облік позивача з 06.08.1993 року на дату його реєстрації в м. Мелітополі – 13.04.1995 року, яка взята з копії паспорта в оригіналі облікової справи, відповідно до рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 01.07.2019 (протокол № 13) є безпідставним та незаконним, оскільки обмежує право позивача в реалізації права на поліпшення житлових умов.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить. 

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини  НОМЕР_1  залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 04 лютого 2021 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова