ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року  
м. Черкаси   
    		
справа № 712/994/20 провадження № 22-ц/821/191/21 категорія 310020000  		

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Бородійчука В.Г.,
суддів: Карпенко О.В., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача - адвокат Левченко Марина Дмитрівна;

відповідач:  ОСОБА_2 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Левченко Марини Дмитрівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року (постановлене в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Токової С.Є., повний текст рішення виготовлено 02 листопада 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

30 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є рідним сином відповідача, шлюб між його батьками розірвано 22 липня 2003 року.
Позивач вказав, що з вересня 2019 року навчається на денній формі навчання у Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» за спеціальністю «Економіка».
28 серпня 2019 року між ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» та його матір`ю ОСОБА_3 укладено договір № 190192 про надання освітніх послуг. Загальна вартість навчання відповідно до умов договору становить 108 800 грн., що сплачується посеместрово у розмірі 13 600 грн., тобто 27 200 грн. за рік.
Позивач вказав, що в зв`язку з навчанням не має змоги влаштуватись на роботу, щоб отримувати заробіток самостійно, внаслідок чого повністю перебуває на утриманні своєї матері, яка сплачує вартість його навчання.
Крім того, його мати перебуває у декретній відпустці по догляду за його молодшою сестрою, тому, наразі їх сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі та він потребує матеріальної допомоги від свого батька. Відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу відмовляється, в зв`язку з чим, він змушений звернутися до суду з даним позовом.
Просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на дитину, що продовжує навчання в розмірі ј частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення навчання, тобто до 20 липня 2023 року включно. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на навчання в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, починаючи з 30 січня 2020 року і до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету судовий збір в сумі 840,80 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Левченко М.Д. просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року як незаконне та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання на період навчання в розмірі ј частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення навчання, тобто до 20 липня 2023 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні судового рішення, суд першої інстанції не врахував, що кошти по сплаті навчання ОСОБА_1 несе фактично його мати ОСОБА_3 , батько ніякої допомоги не надає. 
Визначаючи розмір аліментів 1/6 частини від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, суд прийняв до уваги докази скрутного становища відповідача, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Однак, судом не враховано, що й позивач та його мати мають скрутне матеріальне становище, крім того на утриманні матері також перебуває малолітня дитина, а тому на її утримання також несуться додаткові витрати.
Суд при прийнятті рішення надав перевагу з`ясуванню лише матеріального стану відповідача, при цьому повністю проігнорував матеріальний стан позивача. 
ОСОБА_1 зазначив, що при прийнятті рішення суд не врахував, що відповідач фізично здоровий, офіційно працевлаштований, отримує регулярний дохід, здійснює свою діяльність за декількома видами КВЕД, що дає останньому значно більшу можливість отримувати дохід за різними напрямками своєї діяльності. 
Тому, з огляду на вказані обставини, вважає, що є всі підстави для скасування судового рішення та прийняття нової постанови про задоволення позовних вимог в повному обсязі. 

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ОСОБА_2 , останній зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
ОСОБА_2 зазначив, що на його утриманні крім повнолітнього ОСОБА_1 знаходяться ще двоє малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Тому, розмір аліментів, визначений судом першої інстанції є правильним і підстав для його зміни немає. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_4 від даного шлюбу народився син ОСОБА_1 
22 липня 2003 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.
01 серпня 2019 року Голосіївським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_1 в розмірі ј частини доходу.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 досяг повноліття.
У зв`язку з навчанням у Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана» позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
П. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначає, що малозначними справами є в тому числі справи про стягнення аліментів. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).
Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність та забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Пунктом 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України). 
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Так, судом першої інстанції встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що позивач ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 6), досяг повноліття та продовжує навчання у ДВНЗ «Київський національний економічний університет імені Вадима Гетьмана».
Відтак, матеріали містять докази, які підтверджують, що ОСОБА_1 , який продовжує навчання безумовно потребує матеріальної допомоги. Крім того, судом першої інстанції правильно враховано, що син сторін у справі є повнолітнім, однак ще не досяг 23 років, що є також однією з умов для забезпечення його права на отримання аліментів як повнолітньої особи, що продовжує навчання.
Законодавством визначено, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен врахувати всі джерела, що утворюють її дохід.
Сторони у справі не заперечили тієї обставини, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, яка побудована на принципі постійного особистого спілкування здобувачів освіти і викладачів та передбачає відвідування студентами усіх лекцій та практичних занять із виконанням домашніх та письмових завдань. У кінці кожного семестру є залікова й екзаменаційна сесія.
Дана обставина підтверджує факт того, що ОСОБА_1 не в змозі працювати протягом дня, оскільки він є самозайнятою у навчальному процесі, а відтак не в змозі отримувати додатковий заробіток для забезпечення свого утримання.
Враховуючи принцип рівності батьків у зобов`язанні утримувати свого повнолітнього сина, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 дійсно потребує матеріальної допомоги від своїх батьків під час здійснення нею навчання, оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України така обставина є доведеною та підтверджена відповідними доказами, що знаходяться в матеріалах справи та зазначені вище в мотивувальній частині постанови.
Доводи апеляційної скарги щодо невмотивованості висновку суду щодо стягнення з відповідача розміру аліментів в розмірі 1/6 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно є необгрунтованими, оскільки визначаючи саме такий розмір аліментів, суд правомірно виходив з того, що відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що враховується судом при визначенні розміру аліментів, тому саме такий розмір аліментів є достатнім та співмірним із врахуванням мети аліментного зобов`язання та є достатнім для нормального забезпечення матеріальних потреб дитини. Підстав для такого розміру аліментів колегія суддів не вбачає.
Посилання апеляційної скарги на ту обставину, що районним судом не було враховано матеріальний стан матері позивача і те, що на її утриманні перебуває малолітня дитина не можуть бути підставою для скасування рішення суду та збільшення розміру аліментів до ј частини, оскільки обов`язок по утриманню сина, який продовжує навчання покладається на обох батьків і при вирішенні спору дана обставина була врахована судом та оцінена в сукупності з іншими встановленими обставинами по справі.
Висновок суду про стягнення аліментів з моменту звернення позивача до суду з позовом і до 30 червня 2023 року, а не до 22 липня 2023 року, як зазначено в позовній заяві є також правильним, оскільки з довідки № 423 від 13 березня 2020 року (а.с. 20), виданої навчальним закладом, термін навчання зазначений до 30 червня 2023 року. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що правильно встановивши всі обставини по справі, суд першої інстанції помилково в резолютивній частині рішення зробив посилання про те, що розмір аліментів повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму, що суперечить положенням матеріального закону.
Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи на період її навчання.
Розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно до ст. 200 СК України  визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Визначення мінімального розміру аліментів відповідно до частини другої статті 182 СК України  50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не може застосовуватись при призначенні аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись.
Стаття перша ЗУ «Про мінімальний прожитковий мінімум» визначає, що прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: - дітей віком до 6 років; - дітей віком від 6 до 18 років; - працездатних осіб; - осіб, які втратили працездатність.
Системний аналіз цих норм свідчить про те, що встановлена частиною другою  статті 182 СК України мінімальна межа розміру аліментів може бути застосована лише до аліментів, що стягуються на дитину, тобто особу, яка не досягла повноліття.
Також, з урахуванням вищенаведених норм законодавства, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення посилання суду, що розмір аліментів повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму. В решті рішення районного суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -
                          
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Левченко Марини Дмитрівни задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання змінити.
Виключити з резолютивної частини рішення суду посилання на те, «що розмір аліментів повинен бути не менше 50 % прожиткового мінімуму».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного  судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
 
Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року.

Головуючий                                                        В.Г. Бородійчук

Судді                                                                        О.В. Карпенко

                                                                       В.О. Єльцов