ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 594/1075/13-ц	Головуючий у 1-й інстанції Губіш О.А. 	
Провадження № 22-ц/817/23/21 	Доповідач - Сташків Б.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Хома М. В., 
                                       за участю секретаря — Сович Н.А.
                                       та сторін — представника відповідача      ОСОБА_1 - адвоката Дрозди В.П.

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу № 594/1075/13-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року, ухваленого суддею Губіш О.А., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

                                       ВСТАНОВИВ: 
       У липні 2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
       В обґрунтуванні позову позивач вказував, що 28 листопада 2012 року між публічним акціонерним товариством Сведбанк, який в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку ТАС-Комерцбанк та факторинговою компанією Вектор Плюс укладено Договір факторингу, відповідно до п. п. 2.1, 2.2 якого, банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Зазначав, що 28 листопада 2012 року між ТОВ ФК Вектор Плюс та ТОВ Кредитні ініціативи також укладено договір факторингу, згідно п. п. 2.1, 2.2 якого, ТОВ ФК Вектор Плюс відступає фактору, а саме ТОВ Кредитні ініціативи свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ Кредитні ініціативи набуло статусу нового кредитора за кредитним договором від 7 травня 2007 року №1907/0507/88-004, та додаткових договорів до нього, згідно яких позичальник ОСОБА_1 отримала від АКБ ТАС-Комерцбанк кредит у сумі 20000 доларів США, та зобов`язувалася своєчасно та в повному обсязі повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом. Проте, відповідач ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 1 квітня 2013 року має прострочену заборгованість: за кредитом 25155,21 доларів США, по відсотках 9162,86 доларів США, пеня 10583,79 доларів США. Зазначає також, що кредитний договір забезпечений іпотекою у відповідності до договорів іпотеки від 7 травня 2007 року та 21 лютого 2008 року, що укладені між АКБ ТАС-Комерцбанк та відповідачем ОСОБА_1 .
       Враховуючи наведене просив суд звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 423, 56 кв.м, житловою площею 173, 3 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,1000 га, надану для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 на підставі права власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ Про виконавче провадження, встановивши початкову ціну предметів іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1907/0507/88-004 від 7 травня 2007 року в розмірі станом на 1 квітня 2013 року 358900 грн. та стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн.
       Справа розглядалась судами неодноразово.
       25 січня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ задоволено касаційну скаргу позивача, при цьому рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 28 травня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
       Заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 15 січня 2018 року позов задоволено у повному об`ємі, та 01 березня 2018 року, за заявою позивача такому видано виконавчі листи.
       07 лютого 2019 року ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області задоволено заяву відповідача про перегляд вищезазначеного рішення суду та останнє скасовано, крім того, ухвалено подальший розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, визначено сторонам строк для подання відзиву та відповіді на такий, призначено справу до розгляду на 11 березня 2019 року.
       22 березня 2019 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої зазначив, що з моменту звернення до суду, а це 2013 рік, відбулась зміна курсу долара США, що впливає на суму стягнення на задоволення вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та з огляду на кінцевий строк кредиту, за яким ОСОБА_1 отримала грошові кошти, яким є 06.05.2017р., визначив, що станом на цю дату загальна заборгованість за кредитом складає 1676374,95 грн., з яких заборгованість за кредитом - 25155, 21 долара США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 666255 ( шістсот шістдесят шість) грн. 31 коп., по відсотках 23797,63 долара США, що за курсом НБУ складає 630298 (шістсот тридцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 75 коп., пеня 14340,56 долара США, що по курсу НБУ складає 379820 (триста сімдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 89 коп.(а.с.60, т.3).
       Рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року позов задоволено.
       Звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 423, 56 кв.м, житловою площею 173, 3 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,1000 га, надану для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 на підставі права власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України Про виконавче провадження, встановивши початкову ціну предметів іпотеки на підставі оцінки майна від 03 січня 2018 року складеного ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», відповідно до якої вартість житлового будинку АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 27 квітня 2007 року складає 2072479 (два мільйони сімдесят дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень; ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0, 1000 (кадастровий номер 6120810100:02:004:0331), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №20912 від 11 жовтня 2007 року складає 64410 (шістдесят чотири тисячі чотириста десять) гривень, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1907/0507/88-004 від 7 травня 2007 року в розмірі станом на 06 травня 2017 року в сумі 1676374 (один мільон шістсот сімдесят шість тисяч триста сімдесят чотири) грн. 95 коп., з яких заборгованість за кредитом - 25155, 21 долара США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 666255 ( шістсот шістдесят шість) грн. 31 коп., по відсотках 23797,63 долара США, що за курсом НБУ складає 630298 (шістсот тридцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 75 коп., пеня 14340,56 долара США, що по курсу НБУ складає 379820 (триста сімдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 89 коп. 
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн. та у розмірі 25145 грн. 62 коп.
       Не погодившись із вказаним рішенням суду від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій відповідач просить змінити рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року та позовні вимоги задовольнити частково - в межах суми заборгованою за кредитним договором №1907/0507/88-004 від 07.05.2007 року, стягнутої з ОСОБА_1 на користі ТзОВ «Кредитні ініціативи» рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2015 року (справа № 594/1324/14-ц), а саме 304410 грн. 42 коп. , а в решті позовних вимог - відмовити.
       Також, просить змінити рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 2918, 57 грн.
       У доводах апеляційної скарги посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       Зокрема вказує, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про повне, а не часткове задоволення позову. Вважає, що у даному випадку має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       Вказує, що суд першої інстанції не обґрунтував чому позов задовольнив саме в повному обсязі, а не частково, не врахував що існує рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2015 року (справа № 594/1324/14-ц) між тими ж сторонами, з одними й тими ж обґрунтуваннями щодо суб`єкта позивача, по тому ж кредитному договору №1907/0507/88-004 07.05.2007 року між АКБ "ТАС-Комерцбанк" та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого Банк надав позичальникові кредит у сумі 30 000 доларів США, лише з іншим способом захисту. Зазначає, що у вказаній справі судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №1907/0507/88-004 від 07.05.2007 року в сумі 304410 грн. 42 коп. В решті позовних вимог відмовлено. Дане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 09 жовтня 2015 р. та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року.
       Апелянт звертає увагу на те, що у даній справі позивач просив суд звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 423, 56 кв.м, житловою площею - 173, 3 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,1000 га, надану для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ "Про виконавче провадження" в рахунок погашення заборгованості за тим же кредитним договором №1907/0507/88-004 віл 7 травня 2007 року в розмірі станом на 06 травня 2017 року 1 676 374, 95 грн.
       Апелянт вважає, що оскільки ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло права вимоги до неї за кредитним договором та реалізувало це право вимоги, звернувшись до суду. Ухвалене рішення про стягнення на його користь заборгованості з неї не виконано, а тому на її думку у даній справі ТОВ «Кредитні ініціативи» вправі звернутись до суду з вимогою саме для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов`язання.
       При цьому зазначає, що розмір основного зобов`язання, в даному випадку, визначено (встановлено) рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2015 року ( справа №594/1324/14-ц) і становить 304 410 грн. 42 коп.
       Також вказує, що після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів та неустойки за кредитним договором, зіславшись на висновок Верховного Суду прийнятий Великою Палатою та неодноразово нею підтриманий у 2018 році. 
       Зазначає, що її позиція щодо часткового задоволення позову та втрати кредитором права на нарахування процентів передбачених кредитним договором у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту ґрунтується на ст.ст. 1048, 1050 ЦК України та позиціях Великої Палати Верховного Суду у Постановах від 18.09.2018 р. у справі №921/107/15-г/16, від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, однак в оскаржуваному рішенні лише зазначено, що суд твердження відповідача не знаходить такими, що спростовують підстави нарахування позивачем ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором станом на 06 травня 2017р., чим порушено ст.263 ЦПК України, зокрема частини 4 та 6 даної статті, відповідно до яких при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
       Апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що у первинному позові зазначалось про те, що станом на 1 квітня 2013 року у відповідача була прострочена заборгованість: за кредитом по відсотках 9162,86 доларів США, пеня 10583,79 доларів США. Вказує, що право кредидитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припинилось з пред`явленням до неї вимоги про повернення коштів станом на 1 квітня 2013 року. Вважає, що суд незаконно задовольнив збільшені позовні вимоги в розмірі станом на 06 травня 2017 року, з яких заборгованість за кредитом по відсотках 23797,63 долара США, та пеня 14340,56 долара США.
       Також, апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги те, що позивач - ТОВ «Кредитні ініціативи», звернувшись 28.02.2020р. до Борщівського районного суду Тернопільської області з позовом (справа 594/411/20), в якому просив стягнути з ОСОБА_1 три відсотки річних та інфляційних витрат, нарахованих на суму боргу за Кредитним договором №1907/0507/88-004 від 07.05.2007 року, що становить 304 410,42 грн. згідно рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 26 травня 2015 року, посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду України у Постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12: «Що у випадку закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а його права підлягають захисту відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України, а саме, кредитор отримав право нараховувати 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати»
       Таким чином, апелянт вважає, що у наведеному позові ТОВ «Кредитні ініціативи» підтвердило її позицію, про те, що після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів та неустойки за кредитним договором, згідно висновку Верховного Суду прийнятого Великою Палатою у своїй Постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.
       Окрім того, апелянт вважає порушенням норм процесуального права судом, який розглянув дану справу у спрощеному провадженні. Вказує, що ціна позову 1 676 374,95 грн. перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому суд відповідно до ч.5 ст.274 ЦПК України був зобовязаний (це імперативна норма) постановити ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, однак такої ухвали суд не постановив та в порушення п.п. 5, 6 ч.4 ст.274 ЦПК України розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. Вказує, що матеріали справи не містять ухвали про прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог, в якій суд мав би надати оцінку чи відсотки і пеня за період з 2013 р. до 06.05.2017р. є збільшенням позовних вимог чи додатковим предметом позову, а також надати строк відповідачу для подання відзиву по суті на новий позов.
       Також, апелянт не погоджується із розподілом судових витрат про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" судового збору у розмірі 3441 грн. та у розмірі 25145 грн. 62 коп., оскільки суд безпідставно не взяв до уваги, що у заяві про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з неї судові витрати по сплаті судового збору лише у розмірі 25145,62 грн., оскільки до 3441 грн., заплачених у 2013 році, доплачено у 2019 році 21704,62 гри., про що долучено квитанцію до вказаної заяви. Однак на думку апелянта такий розмір (25145,62 грн.), визначений позивачем, також є невірним, оскільки у 2013 році позивач заплатив 3441 грн. - максимальну ставку судового збору, визначену на час подання позову - 3 розміри мінімальної заробітної плати, виходячи з ціни позову 358900 грн. Вважає, що у березні 2019 року позивач повинен би доплатити судовий збір за діючою ставкою 1.5 відсотка ціни позову лише за суму збільшення позовних вимог у розмірі 19762,12 грн. Тому вважає, що судовий збір для позивача у даній справі при умові прийняття до розгляд збільшених позовних вимог складає 23203,12 грн. Вказує, що враховуючи, що за 358900 грн. заплачено 3441 грн., при частковому задоволенні позову на суму 304410,42 грн., з неї може бути стягнено пропорційно - 2918, 57 грн.
       У судове засідання не з`явився представник позивача ТзОВ “Кредитні ініціативи”, подавши до суду апеляційної інстанції клопотання про перенесення розгляду справи та призначення відеоконференції, посилаючись на зайнятість в іншому судовому засіданні та встановленні карантинні заходи в Україні.
       За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
       На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.
       Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (Рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України», заява № 16652/04).
       Відповідно до вимог частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
       Разом з тим частина друга вказаної статті передбачає, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Тобто, процесуальним законом суду апеляційної інстанції надано право розгляду справи за відсутності сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи, незалежно від причин їх неявки.
       Як вбачається з матеріалів справи, судом апеляційної інстанції за клопотанням представника позивача неодноразово розгляд справи відкладався, окрім того 17.12.2020 року за клопотанням представника позивача розгляд справи на 22.01.2021 р. о 11год.00.хв. було призначено у режимі відеоконференції, про що сторону позивача було завчасно повідомлено належним чином, окрім того у поданому клопотанні про відкладення розгляду справи представник позивача не надає будь-яких належних доказів на підтвердження поважності причин неявки в судове засідання, з урахуванням викладеного колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності представника позивача ТзОВ “Кредитні ініціативи” відповідно до ч.2. ст.372 ЦПК України.
       У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Дрозда В.П. підтримав подану апеляційну скаргу і просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній. 
Заслухавши доповідь судді- доповідача, пояснення учасників судового процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.
       За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
       Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.
       Як вбачається з матеріалів справи рішенням Борщівського районного суду від 22 липня 2020 року визначено заборгованість за кредитним договором № 1907/0507/88-004 від 7 травня 2007 року в сумі 1676374 (один мільйон шістсот сімдесят шість тисяч триста сімдесят чотири) грн. 95 коп., з яких заборгованість за кредитом - 25155, 21 долара США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 666255 ( шістсот шістдесят шість) грн. 31 коп., по відсотках 23797,63 долара США, що за курсом НБУ складає 630298 (шістсот тридцять тисяч двісті дев`яносто вісім) грн. 75 коп., з визначенням пені 14340,56 долара США, що по курсу НБУ складає 379820 (триста сімдесят дев`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 89 коп. 
       Однак, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про обґрунтованість вказаних розрахунків наданого банком. 
       Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. 
       Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
       У постанові Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі за №444/9519/12 зазначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 
       У справі, що розглядається у кредитному договорі від 07 травня 2007 року та додаткової угоди від 21 лютого 2008 року зобов`язання виражене у валюті - 30000 доларах США, а грошовий еквівалент, тобто сума коштів у національній валюті України, не визначався. При цьому у п.1.3.договору зазначено, що позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних за весь строк фактичного користування.(т.1 а.с.9-13).
       Виходячи з викладеного можна також зробити висновок, що Кредитний договір укладено в іноземній валюті, а суд в рішенні суду зазначив ще і еквівалентну суму боргу в національній валюті, як це раніше надавалася можливість визначення в рішенні суду.
       Тому, з цих підстав, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі за №373/2054/16-ц визнала за необхідне відступити від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, а також у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 308/3824/16-ц., вказавши, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. 
       Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц зазначила, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення зазначає саме розмір іноземної валюти, що підлягає стягненню.
       Вказаними договорами не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому судова колегія вважає, що правових підстав для перерахунку у гривні зазначеного боргу в доларах США відповідно за офіційним курсом НБУ не вбачається і зазначення в позовних вимогах і в резолютивній частині судового рішення гривневого еквівалента суми позики які підлягають стягненню з відповідача, є помилковим. 
       Така позиція з подібними правовідносинами узгоджується з постановами Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі за № 464/3790/16-ц ;Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі за № 638/10417/15-ц та від 28 серпня 2019 року у справі за №469/1578/16-ц.
       Із матеріалів цивільної справи вбачається, зокрема згідно рішення Борщівського районного суду від 26 травня 2015 року за позовом ТзОВ “Кредитні ініціативи” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, встановлена заборгованість за тілом кредиту в сумі 16 932,00 долари США; та за відсотками 6 280,43 долари США. В задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача пені за кредитним договором відмовлено, оскільки пеня визначена в доларах США. Ухвалою судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області від 09 жовтня та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2015 року рішення Борщівського районного суду від 26 травня 2015 року залишено без змін.
       Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України). 
       Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. 
       Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
       Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань").
       Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України. Оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. 
       Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.
       Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати пені від суми позики, не можуть бути не можуть бути підставою для стягнення в іноземній валюті, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Тому право позикодавця вимагати сплати пені від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо кредит отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.
       Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не надав оцінки тому, що чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. 
       Виходячи з викладеного, можна зробити висновок, що ТзОВ “ Кредитні ініціативи” звернувшись в 2014 році з вимогами про дострокове повернення кредиту, втратили в подальшому право на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а їхні права підлягають захисту відповідно до положень частини 2 статті 625 ЦК України, а саме отримує право на нарахування 3 % річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати. Така позиція узгоджується з постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у цивільній справі за № 444/9519/12.
       Оскільки кредит отримано в іноземній валюті з обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання, як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, а тому положення частини першої статті 1048 ЦК України може бути застосовано до позовних вимог про стягнення заборгованості у доларах США і саме в розмірі визначеному при вирішенні дострокового повернення кредиту зазначеному в рішенні Борщівського районного суду від 26 травня 2015 року, яке вступило в законну силу і знаходиться на виконанні в держаній виконавчій службі.
       Окрім того, заслуговують до уваги доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції процесуального порядку розгляду даної справи у спрощеному позовному провадженні з огляду на наступне.
       Спрощене позовне провадження відповідно до ст. 19 ЦПК України призначене для розгляду:1) малозначних справ;2) справ, що виникають з трудових відносин;3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд ди
тини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
       Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
       Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України,(в редакції яка була чинною на час звернення позивача із збільшеними позовними вимогами), в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; і інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 -5 цієї частини.
       З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2019 року у даній справі заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 11.03.2019 р.о11год.00 хв.
       Звернувшись у 2013 році із первинними позовними вимогами, позивач ТзОВ “Кредитні ініціативи” вказував ціну позову у розмірі 358900,56 грн., однак у березні 2019 році позивач звернувшись із заявою про збільшення позовних вимог, збільшив розмір ціни позову до 1676374,95 грн.(а.с.60-61 т.3)
       Станом на січень 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб в Україні становив 1921 грн., таким чином для можливості розгляду цивільної справи у порядку спрощеного позовного провадження, ціна позову не повинна була перевищувати 960500 грн.( 1921*500).
       Відповідно до ч.5 с.274 ЦПК України суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмету позову відповідно справи не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.
       Як вбачається зі справи, суд першої інстанції помилково не звернув уваги на вказані обставини, не постановив процесуальну ухвалу у зв`язку із збільшеними позовними вимогами та безпідставно розглянув дану справу у порядку спрощеного позовного провадження, тобто як малозначну справу, що обмежило учасників судового процесу користуватися наданими процесуальними засобами та способами, що передбачені при розгляді справи у загальному позовному провадженні, зокрема виступати у судових дебатах, про що в суді апеляційної інстанції зазначає представник відповідача.
       Таким чином, суд першої інстанції розглянувши дану справу в порядку спрощеного позовного провадження порушив приписи п.п.5,6 ч.4 ст.274 ЦПК України.
       Відповідно до п.7 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
       Зазначені положення є імперативними для суду апеляційної інстанції. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року у справі №925/1476/17.
       Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
       Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
       Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку з порушенням норм процесуального права та не врахуванням норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає до скасування з ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ТзОВ “Кредитні ініціативи”.
       Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       За правилами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Оскільки позовні вимоги позивача колегія суддів задовольняє частково, то відповідно з відповідача ОСОБА_1 на користь ТзОВ “Кредитні ініціативи” підлягає стягнення судовий збір у розмірі 8448, 71 грн.( 19762,12 грн.(суд.збір за збільшені позовні вимоги у суді першої інстанції) +3441 грн.(суд.збір за первинні позовні вимоги у суді першої інстанції )- 14754,41 грн.(суд.збір відповідно до ціни позову, задоволеної в апеляційному суді).
       Також, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з ТзОВ“Кредитні ініціативи” на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 14888,76 грн. понесених судових витрат за розгляд апеляційної скарги, який складається з 29643,17 грн (сплачений судовий збір в суді апеляційної інстанції) -14754,41 грн.(суд.збір відповідно до ціни позову, задоволеної в апеляційному суді )
       Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 
                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — задовольнити частково.
       Рішення Борщівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2020 року— скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково. 
       Звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: житловий будинок, загальною площею 423, 56 кв.м, житловою площею 173, 3 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку розміром 0,1000 га, надану для будівництва, обслуговування жилого будинку і господарських споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_1 на підставі права власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України “Про виконавче провадження”, встановивши початкову ціну предметів іпотеки на підставі оцінки майна від 03 січня 2018 року складеного ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ», відповідно до якої вартість житлового будинку АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 27 квітня 2007 року складає 2072479 (два мільйони сімдесят дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень; ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0, 1000 (кадастровий номер 6120810100:02:004:0331), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №20912 від 11 жовтня 2007 року складає 64410 (шістдесят чотири тисячі чотириста десять) гривень, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1907/0507/88-004 від 7 травня 2007 року в розмірі станом на 06 травня 2017 року заборгованість за кредитом, що становить - 16 932,00 доларів США, по відсотках - 6280,43 доларів США.
       У решти позовних вимогах — відмовити.
       Стягнути з ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Кредитні ініціативи” (місцезнаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки,21, ЄДРПОУ 35326253) судовий збір у розмірі 8448, 71 грн. за розгляд справи у суді першої інстанції. 
       Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Кредитні ініціативи” (місцезнаходження: м. Київ, вул. Вікентія Хвойки,21, ЄДРПОУ 35326253) на користь ОСОБА_1 (проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 14888,76 грн за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

       Дата складання повного тексту постанови - 27 січня 2021 року.

       Головуючий:                                                          Сташків Б.І.

                                                                                 Парандюк Т.С.

       Судді:                                                                 Хома М.В.