Ухвала
 
04 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 165/2313/19
провадження № 61-3093ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 37 599,10 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Квартира розташована на першому поверсі триповерхового будинку. У суміжному під`їзді цього ж будинку на третьому поверсі розташована квартира АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_3 . Вночі з 11 на 12 липня 2019 року належну їй квартиру було залито водою. Згідно з актом комісії у складі профільних працівників виробничої дільниці Комунального підприємства «Нововолинськводоканал» та Благодатної селищної ради міста Нововолинська від 15 липня 2019 року причиною залиття належної їй квартири був перегрів невідключеного після використання саморобного водонагрівача (бойлера), який було встановлено у ванній кімнаті квартири відповідача, внаслідок чого розплавилася пластикова труба, з якої витекла вода. В належній їй квартирі водою було пошкоджено стелю та стіни в кухні, ванній кімнаті, коридорі, спальні та вітальні. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 07 серпня 2019 року № 12 вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень квартири, становить 37 599,10 грн.
 
Рішенням Новововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 37 599,10 грн на відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири, 3 000 грн витрат за надання професійної правничої допомоги, 3 140 грн витрат на проведення будівельно-технічної експертизи, 768,40 грн судового збору, а всього - 44 507,50 грн.
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 18 січня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено. Рішення Новововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1 152,60 грн судових витрат.
 
24 лютого 2021 року ОСОБА_1 та її представник - ОСОБА_2 подали засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати оскаржуване судове рішення і залишити в силі рішення Новововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року  -  2 270 грн.
 
Ціна позову  в цій справі становить 37 599,10 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
 
Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Необхідність розгляду справи в касаційному порядку мотивовано тим, що справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки вона ніде не працює та доглядає за літніми батьками, значна кількість грошей використовується нею для купівлі ліків та для сплати комунальних послуг. Сума збитків, завданих залиттям квартири, є значною для неї.
 
Зазначені доводи не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. 
 
Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.
 
При цьому використання оціночних понять, зокрема таких понять, як: «виняткове значення», «малозначні справи» тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, оскільки виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».
 
Водночас касаційна скарга ОСОБА_1 та її представника стосується виключно питання доказування завдання майнової шкоди.
 
В касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак її суспільної важливості або виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін справи. Крім того, предмет спору (відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири) не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих. Застосування критерію малозначності в цій справі було передбачуваним, оскільки справа є малозначною в силу вимог закону.
 
Посилання позивача та її представника на постанови Верховного Судуу складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц та від 27 грудня 2019 року у справі   № 686/11256/16-ц не дає підстав для висновку про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у вказаних постановах, а свідчить лише про наявність у справах різних істотних обставин, підтверджених/непідтверджених належними та допустимими доказами, в залежності від яких і були постановлені відповідні судові рішення.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи      від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня  1997 року). 
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 на постанову Волинського апеляційного суду від 18 січня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук	
 	 	
 	В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко